Справа № 640/7562/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7562/20 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №203о/с від 25 березня 2020 року «Про особовий склад» про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (М-105278), заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Міністерства внутрішніх справ України, з 27 березня 2020 року, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів - у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі);

- поновити ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 28 березня 2020 року;

- зобов`язати Національну поліцію України прийняти на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою - підполковника міліції ОСОБА_1 (М-105278), заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України, відповідно до приписів пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", на посаду, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, з врахуванням вільного володіння англійською мовою та знанням в галузі IT-технологій, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з дня звільнення визначеного наказом Міністерства внутрішніх справ України № 203 о/с "По особовому складу" від 25.03.2020 року по час поновлення на посаді.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він мав намір проходити службу в Національній поліції України у зв`язку з чим 27 січня 2020 року подав Міністру внутрішніх справ України рапорт щодо його переведення відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на посаду, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №203о/с від 25 березня 2020 року «Про особовий склад» про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (М-105278), заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Міністерства внутрішніх справ України, з 27 березня 2020 року, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів - у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі).

Поновлено ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 28 березня 2020 року.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 106 146,96 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України та в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць в розмірі 4 803,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року закрито провадження у справі №640/7562/20 за позовом ОСОБА_1 в частині вимог, заявлених до Національної поліції України.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Так, Міністерство внутрішніх справ України вказує, що у зв`язку з ліквідацією органів внутрішніх справ України, МВС України перетворилось на цивільне відомство та наказом від 06.11.2015 №1390 в ньому скорочено всі атестовані посади. Отже, керівництво МВС України позбавлено можливості запропонувати позивачу посаду атестованого працівника міліції за відсутністю таких.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що ані Міністр внутрішніх справ, ані Міністерство внутрішніх справ України не наділені повноваженнями щодо призначення осіб на посади поліцейських.

Зважаючи на те, що МВС України не отримало згоди на призначення на посади, які були запропоновані 27 грудня 2019 року, наказом МВС від 25.03.2020 року №203 о/с позивача на законних підставах звільнено з органів внутрішніх справ.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 26 липня 2022 року.

Від позивача 22 липня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Окрім цього зазначає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у справі №640/11863/19 є безпідставними, оскільки у цій справі зовсім інші обставини, зокрема, працівник не звертався із рапортом щодо переведення його з МВС України до Національної поліції України, тобто не виявив бажання у подальшому проходити службу у Національній поліції України.

Від Національної поліції України відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 15 серпня 1996 року по 06 лютого 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2015 року №193 о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно-аналітичного відділу, з 06 лютого 2015 року було звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року в справі №826/3425/15 за позовом ОСОБА_1 наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2015 року №193 о/с було визнано протиправним та скасовано; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі №826/3425/15 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року та прийнято нову, якою позовні вимоги були задоволені лише в частині зобов`язання МВС України виплатити грошове забезпечення за час перебування у відпустці та матеріальну допомогу на оздоровлення, в решті позовних вимог - відмовлено. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року у справі № 826/3425/15 було скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року; в решті рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін.

Наказом МВС України від 31 січня 2017 року №81 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно-аналітичного відділу, з 07 лютого 2015 року.

Проте, наказом МВС України від 02 лютого 2017 року №86 о/с «По особовому складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі № 826/3641/17 зазначений наказ МВС України від 02 лютого 2017 року № 86 о/с було визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 наказом МВС України від 21 січня 2019 року № 42 о/с «По особовому складу» поновлено на службі в МВС України.

Згодом позивача вкотре наказом МВС України від 02 квітня 2019 року №251 о/с звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів, у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, із 02 квітня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року в справі №640/7325/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №251 о/с від 02.04.2019 "По особовому складу" та поновлено ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 03 квітня 2019 року.

Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України 19 грудня 2019 року оформлено телефонограму №22/1/2-7126, згідно якої запропоновано позивачу прибути до МВС у найкоротший термін в робочі дні з 10-00 до 13-00 або з 14-00 до 18-00 для вирішення питання подальших трудових відносин з МВС.

27 грудня 2019 року Міністерством внутрішніх справ України в складі комісії складено акт про те, що ОСОБА_1 роз`яснено, що керівництво МВС України позбавлене можливості запропонувати йому посаду атестованого працівника міліції, як в апараті Міністерства внутрішніх справ України, так і в територіальних органах МВС України за відсутністю останніх та зафіксовано пропозицію позивачу вакантних посад працівників (цивільний персонал) у МВС України станом на 27 грудня 2019 року, а саме:

- провідний спеціаліст відділу організації роботи телефонної «гарячої лінії» МВС Управління моніторингу дотримання прав людини МВС України (посадові інструкції надані для ознайомлення);

- провідний спеціаліст відділу забезпечення внутрішніх комунікацій Департаменту комунікації МВС України (посадові інструкції надані для ознайомлення).

Позивач ознайомився із актом 27 грудня 2019 року та повідомив, що рішення про призначення на запропоновані посади не прийнято, а про своє рішення повідомить додатково до 27 січня 2020 року.

ОСОБА_1 27 січня 2020 року подано Міністру внутрішніх справ України рапорт щодо його переведення відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на посаду, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Листом від 07 лютого 2020 року №4366/5/22-2020 Міністерство внутрішніх справ України скерувало рапорт до Національної поліції України.

За результатами розгляду рапорту позивача щодо переведення на службу до поліції, листом від 18 лютого 2020 року №2058/01/12-2020 Національна поліція України повідомила, що термін подання позивачем відповідної заяви про прийняття на службу в поліцію минув, а норми пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до нього не застосовуються.

В подальшому, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 березня 2020 року №203 о/с «Про особовий склад» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів - у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) з 27 березня 2020 року.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, судова колегія виходить з того, що пунктом «а» статті 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114 (надалі за тестом - «Положення») передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) провадиться, якщо звільнені особи не досягли граничного віку для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби.

Відповідно до пункту «г» статті 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктом 8 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 р. № 580-VIII (надалі за текстом - «Закон № 580-VIII») установлено, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За змістом пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Отже, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. Наданню згоди має передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва і така ініціатива є обов`язковою. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Виходячи з наведеного, лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону № 580-VIII.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №825/3636/15-а, від 12.08.2018 у справі №826/26698/15, від 27.02.2020 у справі №826/27239/15.

Виходячи із буквального тлумачення наведених норм Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII звільненню підлягають працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції.

При цьому, єдиною законодавчо передбаченою формою волевиявлення особи щодо працевлаштування, проходження нею служби є виключно особисто написаний рапорт такої особи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_1 від пропозицій щодо зайняття певних посад та містять докази подання рапорту про заміщення посади у Національній поліції України відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Таким чином, позивач не відмовлявся від проходження служби в поліції.

Законом України «Про національну поліцію» передбачено, що працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ можуть бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Окрім того, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із тим, що передбачені загальним законодавством про працю норми і порядок вирішення спорів, що виникають при проходженні служби в органах внутрішніх справ не розповсюджуються на правовідносини з грошового забезпечення працівників міліції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про праці України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до норм та положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 березня 2020 року по день ухвалення судового рішення.

Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, сформулював правову позицію, згідно з якою суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за встановленими законодавством правилами.

Верховний Суд підтримав таку позицію, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі № 820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі № 2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17 та зазначив, що при визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Також апелянт повідомив колегію суддів про обставини, які не були відомі суду першої інстанції під час розгляду цієї справи, а саме, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Національної поліції України від 04.10.2021 року №1359 о/с ДСК проходить службу в Національній поліції України. А з 15 грудня 2021 року перебуває на посаді начальника Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України (наказ від 15.12.2021 року №1795 о/с).

Колегія суддів зазначає в цій частині, що такі обставини не впливають на висновки суду стосовно протиправності оскаржуваного наказу про звільнення позивача та не мають суттєвого значення для вирішення справи у межах заявлених позовних вимог.

У підсумку наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми чинного законодавства до спірних правовідносин, встановивши протиправність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що він не наділений повноваженнями щодо призначення осіб на посади поліцейських є помилковим, оскільки питання прийняття на службу до поліції не є предметом спору у цій справі.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя О.М.Оксененко