Справа № 240/3593/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Житомир справа №240/3593/22

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати йому разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь, як учасника бойових дій, 7354,00 грн. недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, яким відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції закону № 367-ХІV), він, як учасник бойових дій, отримав право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Однак, у 2021 році Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протиправно виплатив йому вищезазначену допомогу в розмірі передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", який склав 1491,00 гривень. Вважаючи такі дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в даній адміністративній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не заперечує з приводу наявності у позивача права на отримання разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі, встановленому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Натомість, з приводу вимоги позивача про стягнення з центру витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначив, що заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій та перебуває на обліку в Житомирському обласному центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат як отримувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Матеріалами справи підтверджується та визнається відповідачем, що розмір виплаченої позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня становив 1491,00 гривень.

Вважаючи, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, він має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як це передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону № 367-ХІV), позивач звертався із відповідною заявою до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якій просив виплати йому разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у вищезазначеному розмірі.

Однак, за наслідками розгляду вказаної заяви, Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надіслав позивачу лист в якому зазначив, що враховуючи рішення Верховного Суду від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20 центр провів йому розрахунок недоотриманої грошової допомоги за 2021 рік. Однак, на даний час асигнування на здійснення доплати одержувачам разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік від Міністерства соціальної політики України не надходили, а тому центр не має можливості виплатити недоотриману допомогу.

Вважаючи дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати йому у 2021 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", а не в розмірі передбаченому Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни врегульовані Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон України №3551-XII), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пільги, які надаються учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, встановлені в статті 12 Закону України №3551-XII.

01 січня 1999 року набрав чинності Закон України від 25.12.1998 №367-XIV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон України№367-XIV), яким статтю 12 Закону України №3551-XII доповнено частиною п`ятою наступного змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

В подальшому, підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон України №107-VI) текст частини 5 статті 12 Закону України №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені до частини 5 статті 12 Закону України № 3551-XII підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону №107-VI, визнані неконституційними.

Таким чином, з 22.05.2008 було відновлено дію частини 5статті 12 Закону України №3551-XII в редакції Закону України №367-XIV.

01.01.2012 набрав чинності Закон України від 22.12.2011 №4282-VI "Про Державний бюджет України на 2012 рік", пунктом 3 "Прикінцеві положення" якого було передбачено, що у 2012 році норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Аналогічні положення містились також в Законі України від 06.12.2012 №5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та в Законі України від 16.01.2014 №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

Таким чином, протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону України №3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, правовідносини щодо порядку нарахування та виплати щорічного разової грошової допомоги до 5 травня з 01.01.2015 були також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Зокрема, підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, згідно з яким, норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказане свідчить, що Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема й розмір передбаченої статтею 12 Закону України №3551-XII щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка виплачується учасникам бойових дій.

На реалізацію приписів пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 08.04.2021 №352 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою передбачено, що у 2021 році особам, які мають статус бойових дій разова грошова допомога до 5 травня у виплачується в розмірі 1491,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатив позивачу у 2021 році щорічну разову грошову допомогу саме в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, який становив 1491,00 гривень.

Водночас, 27 лютого 2020 року Конституційний Суд України прийняв рішенням №3-р/2020, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За юридичною позицією Конституційного Суду України, викладеною у вказаному рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 "встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту" (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року №12-р/2018).

У пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, Конституційний Суд України посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетного кодексу України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Крім того, Конституційний Суд України у вказаному рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 дійшов також висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Бюджетного кодексу України та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на підставі рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, починаючи з 27.02.2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону України №3551-XII у редакції Закону України №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, чинною залишилась й постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, норми якої передбачали, що у 2021 році розмір разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України №3551-XII, яка виплачується учасникам бойових дій становить 1491,00 гривень.

Вказане свідчить, що на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік одночасно діяли частина п`ята статті 12 Закону України №3551-XII (у редакції Закону України №367-ХІV), яка передбачала, що учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, яка передбачала, що учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 1491,00 гривень.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, а Закон України №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені при розгляді зразкової справи у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у зразковій справі № 440/2722/20.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 27.02.2020 у позивача, як у особи, яка має статус учасника бойових дій, виникло право на отримання разової грошової допомога до 5 травня у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 12 Закону України №3551-XII (у редакції Закону України №367-ХІV), тобто в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у 2021 році мав право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня для осіб, які мають статус учасника бойових дій, в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що становить 8845,00 гривень (1769,00 грн. х 5 = 8845,00 грн., де: 1769,00 грн. розмір мінімальної пенсії за віком у 2021 році). Однак отримав таку допомогу в розмірі 1491,00 гривень, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат вчинені протиправні дії щодо виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги у розмірі меншому, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому, розмір недоотриманої позивачем у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня становить 7354,00 гривень (1769,00 грн. х 5 - 1491,00 грн. = 7354,00 грн.; де 1769,00 грн. розмір мінімальної пенсії за віком станом на 01.01.2021; 1491,00 грн. - розмір виплаченої позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги).

Суд зазначає, що Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат визнається, що позивачем недоотримано щорічну разову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 гривень.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати позивачу, як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в розмірі 1491,00 гривень, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, а не в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначеному статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; та стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь позивача недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, яка з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги становить 7354,00 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач на підставі пункт 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" був звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову до суду.

Водночас, у позові позивачем було заявлено вимогу про стягнення з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь 2000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши зазначену вимогу позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат зазначив, що заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень є необґрунтованими і значно завищеними, оскільки справа є типовою та готувалась адвокатом вже після прийняття Верховним Судом рішення від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20, а тому для її підготовки затрачено мінімуму зусиль та часу, справа є незначної складності, провадження по справі є спрощеним. Також відповідач вказав, що позивач, як особа, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до пункту 9 частини 1 статті 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" мав право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи було додано: договір про надання правової допомоги від 20.12.2021 №2012/2, укладений між ним та Адвокатським бюро "Соломонюк та партнери", розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 20.12.2021, акт наданих послуг від 20.12.2021, ордер про надання правової допомоги від 03.02.2022 серії АМ №1002687.

Відповідно до акту наданих послуг від 16.12.2021 позивачу були надані наступні послуги з правничої допомоги: підготовка та направлення адвокатського запиту та складання позовної заяви, загальною вартістю 2000,00 гривень.

Доказів, які підтверджують оплату позивачем вказаних витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень матеріали справи не містять, оскільки розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 20.12.2021 визначено, що оплата здійснюється за домовленістю між сторонами, однак не пізніше 10 днів після набрання рішенням законної сили.

Проте, суд акцентує увагу на тому, що при вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, у даній категорії справ є усталена судова практика Верховного Суду, розгляд справи проводився у порядку письмового провадження без виклику представників сторін у судове засідання.

Беручи до уваги зміст виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та їх вартість, суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд, за критеріями обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та пропорційності до предмета спору, враховуючи заперечення відповідача щодо суми таких витрат, приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат (2000,00 гривень) є надмірним.

Відтак, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 гривень.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005; ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів - задовольнити.

Визнати протиправними дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в розмірі 1491,00 гривень, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, а не в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначеному статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, яка, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги, становить 7354,00 грн. (сім тисяч триста п`ятдесят чотири гривні).

Стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. (тисяча гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович