Справа № 640/6716/22
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 травня 2022 року м. Київ № 640/6716/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції у місті Києві
про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу та висновку,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, код ЄДР: 40108583), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві про застосування дисциплінарного стягнення до старшого сержанта поліції №220 від 11.03.2022;

3) визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування Головного управління Національної поліції у м. Києві відносно ОСОБА_1 .

До суду з вказаною позовною заявою позивач звернувся 13.04.2022.

Ухвалою судді від 20.04.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду:

1) заяви/уточнення із приведенням позовної заяви у відповідність до вимог ч. 1, п.п. 4, 5 та 9 ч. 6 ст. 160 КАС України, із викладом обставин та обґрунтуванням кожної із заявленої позивачем вимоги та із зазначенням дати та номеру висновку службового розслідування, який позивач просить суд визнати протиправним та скасувати;

2) оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у розмірі 992,40 грн.

3) доказів, які підтверджують, що позивач здійснив усі залежні від них дії, спрямовані на отримання доказів, які позивач просить суд витребувати у відповідача;

4) належним чином засвідчених копій доказів, на які позивач посилається у позовній заяві, зокрема, матеріалів службового розслідування Головного управління Національної поліції у м. Києві відносно ОСОБА_1 ; висновку службового розслідування, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2 ;

5) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування поважності причин його пропуску та доказів поважності причин його пропуску.

Копія вказаної ухвали була надіслана на адресу позивача та отримана ним 07.05.2022.

20.05.2022 канцелярією суду зареєстровано клопотання позивача, до якого додано адміністративний позов, в якому позивачем уточнено зміст позовних вимог, в яких просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві про застосування дисциплінарного стягнення до старшого сержанта поліції №220 від 11.03.2022;

2) визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни Головного управління Національної поліції у м. Києві відносно ОСОБА_1 від 09.03.2022.

Разом з тим, у даному позові у 4 абзаці першої сторінки позовної заяви позивач зазначає, що звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції України та ще й в такий відповідальний для України час, є незаконним, необґрунтованим, упередженим та таким, що не відповідає дійсності.

Однак, у 5 абзаці 4 сторінки позовної заяви позивач зазначає, що наскільки позивачу відомо його зі служби в поліції на даний час не звільнено.

Тобто, суддя звертає увагу заявника на те, що наданий на усунення недоліків позовної заяви адміністративний позов містить розбіжності щодо викладу обставин обґрунтування заявлених позовних вимог, оскільки позивач одночасно наголошує на протиправності та необґрунтованості звільнення позивача зі служби в поліції, тоді як предметом оскарження є протиправність висновку службового розслідування та протиправність наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, в обґрунтування протиправності якого, у тій же позовній заяві (новій редакції) також зазначає про те, що на даний час його не звільнено зі служби в поліції.

До вказаної заяви додано докази сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., у зв`язку з чим вимоги ухвали суду в частині сплату судового збору позивачем усунуті.

Крім того, до позовної заяви надано докази звернення представника позивача до відповідача із адвокатським запитом, які підтверджують вжиття заходів щодо отримання документів, які представник просить суд витребувати у відповідача, а також надано висновок службового розслідування, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим, недоліки позовної заяви в цій частині усунуті.

Також, на усунення недоліків позовної заяви надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить суд поновити строк звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що наказ ГУ НП у м. Києві № 220 прийнято 11.03.2022, тоді як до суду позивач звернувся 13.04.2022, тобто пропустивши 2 дні процесуального строку.

При цьому, позивач додає, що дізнався про оскаржуваний наказ 13.03.2022, що, на думку позивача, є підставою для поновлення процесуального строку на оскарження зазначеного вище наказу.

Більш того, наголошує, що одночасно, на день ухвалення оскаржуваного наказу в Україні введено воєнний стан, що на думку позивача, є безумовною підставою поновлення процесуального строку на оскарження наказу ГУ НП у м. Києві № 220 від 11.03.2022 та висновку службового розслідування, оскільки позивач, станом на 13.04.2022 не був звільнений з лав Національної поліції України.

Разом з тим, причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, є неповажними, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Так, варто звернути увагу на те, що оскаржуваний висновок службового розслідування прийнято 08.03.2022 тоді як наказ про застосування дисциплінарного стягнення до старшого сержанта поліції №220 прийнято 11.03.2022.

У заяві позивач наголошує на тому, що про наявність оскаржуваного наказу йому стало відомо лише 13.03.2022, однак, в порушення вимог ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не надано жодних, у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які підтверджують вказані обставини.

Суддею також приймається до уваги ті обставини, що позивачу було відомо про проведення відносно нього службового розслідування, зважаючи на те, що позивача, в ході проведення службового розслідування було опитано 08.03.2022 о 10:00, де він пояснив, що вирішивши побутові питання, о 13.00 він вирушив до своєї дівчини, яка проживає по АДРЕСА_2 , де перебував до 21.00, під час відпочинку з дівчиною вжили пляшку вина, зокрема, ним було вжито три келих вина, а відтак, за службовим розслідуванням зроблено висновок, що позивач вину свою визнав, у подальшому зобов`язався дотримуватися службової дисципліни та вимог чинного законодавства.

Вказані обставини позивачем ні у первинній позовній заяві, ні у позовній заяві (нової редакції) не заперечуються та не спростовуються, а відтак, позивач, після його опитування в ході службового розслідування та зізнанні у вживані алкогольних напоїв, мав розуміти про закінчення відносно нього службового розслідування та прийняття відповідного висновку та наказу.

Разом з тим, суддя звертає увагу заявника на те, що навіть якщо і взяти до уваги те, що про оскаржуваний наказ позивачу стало відомо саме 13.03.2022, то місячний строк звернення до суду закінчився 11.04.2022, тоді як до суду позивач звернувся 13.04.2022, тобто із пропуску строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, судом враховується введення в Україні воєнного стану, однак, враховуючи загальну ситуацію, у т.ч. в м. Києві, суд не вбачає об`єктивних перешкод звернутися до суду в м. Києві. Слід зазначити, що позивач не навів обставин, які дійсно та об`єктивно перешкоджали зверненню до суду.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд звертає увагу позивача на те, що дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду, призведе до порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права та, відповідно не забезпечення належного відправлення правосуддя.

При цьому, відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Посилання позивача на те, що в Україні введено військовий стан, що на його думку є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду, як вже зазначалося, є помилковим, оскільки із запровадженням та продовженням військового стану в Україні зміни в КАС України щодо продовження строків звернення до суду, на час введення військового стану, законодавцем не продовжувалися, а позивач, як вже зазначалося, не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у встановлений строк.

Суддя звертає увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, зважаючи на пропуск строку звернення до суду з даним позовом, а також беручи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів, з яких можливо було б встановити, що про існування спірного висновку та наказу позивачу стало відомо 13.03.2022, а відтак зважаючи на те, що причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, не є поважними, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви заявнику.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Керуючись ст. 123, п.п. 1 та 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, визнати неповажними.

2. Відмовити позивачу у поновлені строку звернення до суду з даним позовом.

3. Позовну заяву повернути позивачу.

4. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 59 «Перехідні положення»).

Суддя О.А. Кармазін