Справа № 640/17669/20
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 640/17669/20

адміністративне провадження № К/9901/22624/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вітковської К.М.,

представника позивача - Куницького В.В.,

представника відповідача - Цісар Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2021 року (головуюча суддя - Кузьменко А.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Мельничук В.П., Лічевецький І.О., Оксененко О.М.) у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

У липні 2020 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом - НАК «Нафтогаз України», Товариство) звернулось до суду з позовом Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі за текстом - Офіс ВПП ДПС), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 4 серпня 2017 року №. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що податкові зобов`язання з податку на додану вартість за лютий 2016 року сплачені НАК «Нафтогаз України» своєчасно та повному обсязі, а тому прийняте відповідачем рішення, яким до Товариства позивача застосовано штраф за порушення строків сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, є безпідставним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року, позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач, - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення й постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У розрізі заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач звертає увагу на застосування судами норми права без урахування висновків, висловлених Верховним Судом у постановах від 3 листопада 2020 року у справі №804/1548/16, від 5 червня 2018 року у справі №821/1750/17, від 5 листопада 2020 року у справі №640/6526/19, від 21 жовтня 2019 року у справі №826/7343/18, від 13 лютого 2018 року у справі №808/2290/17, від 17 квітня 2018 року у справі №2а-0570/4025/12, у яких касаційний суд досліджував алгоритм погашення податкового боргу платника податків.

Посилаючись на наведені вище висновки, відповідач зазначає, що позивачем не було погашено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 56' 562' 573,55 грн у строки, визначені ПК України, що зумовило виникнення податкового боргу на вказану суму. У зв`язку з невиконанням платником податку свого обов`язку внесені Товариством суми узгодженого податкового зобов`язання за декларацією з ПДВ за березень 2016 року були частково перераховані казначейством з системи електронного адміністрування податку на додану вартість в рахунок оплати попередніх грошових зобов`язань по податковому повідомленню-рішенню від 6 червня 2014 року №.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить закрити касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою податкового органу, наполягаючи при цьому на тому, що постанови Верховного Суду, які скаржник наводить як підставу касаційного оскарження, є нерелевантними до спірних правовідносин. Звертає увагу на те, що оскаржуваними рішеннями не заперечуються висновки Верховного Суду щодо необхідності притягнення платників податків до відповідальності у вигляду штрафу у разі несплати ними узгоджених сум грошових зобов`язань протягом встановлених ПК України строків. Проте, на відміну від наведених скаржником постанов касаційного суду, у справі, яка розглядається, судами не встановлено факту несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, а навпаки, з`ясували протилежне. Окрім того, позивач вважає, що касаційна скарга від імені Центральне міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків підписана неуповноваженою особою.

У наведених вище постановах, які, на переконання відповідача, є релевантними до спірних правовідносин, висновки Верховного Суду зводяться до наступного:

- алгоритм погашення податкового боргу (у першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення основної суми боргу, далі - в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на такий борг, в останню чергу - в рахунок погашення пені, нарахованої на такий борг) діє в межах погашення (стягнення) конкретного податкового боргу (який складається із суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПК України строк, та непогашеної пені) та з урахуванням черговості виникнення кожного наступного податкового боргу;

- відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку;

- несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків. У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах, визначених Податковим кодексом України (далі - ПК України), в залежності від строку затримки сплати суми грошового зобов`язання. Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

В судовому засіданні, 17 серпня 2022 року, судом здійснено заміну відповідача у справі, Офісу великих платників податків Державної податкової служби, його правонаступником, - Центральним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою правову позицію, викладену в поданій ним касаційній скарзі, наполягав на скасуванні оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи та аргументи, наведені ним в судах попередніх інстанцій, поділяючи мотиви, з яких виходили суди при вирішенні спору, просив залишити касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Офісом великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку НАК «Нафтогаз України» з питання своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року, за результатами якої 14 липня 2017 року складено акт.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України та пункту 126.1 статті 126 ПК України, а саме - несвоєчасну сплату до Державного бюджету України суми узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість (код платежу 14010100) по податковій декларації з ПДВ за звітний (податковий) період лютий 2016 року (реєстраційний №4 від 21 березня 2016 року).

На підставі встановлених перевіркою порушень, 4 серпня 2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку на 7 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 56' 562' 573,55 грн до позивача застосовано штраф у розмірі 10% в сумі 5' 656' 257,36 грн за платежем «податок на додану вартість».

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого повною мірою погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності правових підстав для застосування до позивача штрафу за порушення термінів сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки, як свідчать фактичні обставини справи, податкові зобов`язання позивача з податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за звітний (податковий) період лютий 2016 року сплачені у встановлені ПК України строки.

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 ПК України).

За змістом пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, а саме: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Перевіряючи правомірність застосування до позивача штрафу судами попередніх інстанцій встановлено, що платіжним дорученням від 1 березня 2016 року №4001677 позивач сплатив на електронний рахунок з податку на додану вартість 949' 173' 902,00 грн, частина з яких списана цього ж дня органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування ПДВ (в рахунок зобов`язань попередніх періодів); залишок коштів на вказаному рахунку склав 60' 661' 733,00 грн.

В подальшому, з`ясували суди, 21 березня 2016 року позивачем подано декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року, якою визначено податок до сплати 1' 773' 091' 990,00 грн. Платіжним дорученням від 21 березня 2016 року позивач перерахував на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість 400' 000' 000,00 грн. 24 березня 2016 року орган державного казначейства перерахував з електронного рахунку позивача до бюджету 460' 661' 733,00 грн. 29 березня 2016 року позивач платіжними дорученнями поповнив свій рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість коштами на загальну суму 1' 344' 756' 643,10 грн. В той же день органом державного казначейства перераховано з електронного рахунку позивача до бюджету 1' 312' 430' 257,00 грн.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, податкові зобов`язання НАК «Нафтогаз України» з податку на додану вартість, задекларовані у декларації з ПДВ за лютий 2016 року, сплачені 24 березня 2016 року в сумі 460' 661' 733,00 грн та 29 березня 2016 року в сумі 1' 312' 430' 257,00 грн, тобто, у повному обсязі та у встановлені ПК України строки.

В той же час, як з`ясували суди з пояснень контролюючого органу, в інтегрованій картці платника ПДВ НАК «Нафтогаз України» відбулись нарахування грошових зобов`язань на підставі податкового повідомлення-рішення від 3 червня 2014 року № в загальній сумі 56' 562' 573,55 грн.

Як переконує відповідач, дане грошове зобов`язання не було погашене позивачем у строки і в порядку, що визначені ПК України, а тому станом на граничну дату погашення податкових зобов`язань по декларації з ПДВ за лютий 2016 року в ІКП НАК «Нафтогаз України» обліковувався податковий борг в сумі 56' 562' 573,55 грн.

Надаючи оцінку вказаним доводам контролюючого органу суди звернулись до приписів пункту 87.1 статті 87 ПК України, якою визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках. Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (…).

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість регламентовано статтею 200-1 ПК України. Відповідно до приписів пунктів 200-1.1, 200-1.5, 200-1.7 вказаної статті система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200.1.3 статті 200.1 цього Кодексу.

З рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, та на погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №569 (надалі - Порядок №569), пунктами 4, 19 якого визначено, що рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку. За підсумками звітного (податкового) періоду відповідно до задекларованих у податкових деклараціях з податку результатів діяльності, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації з податку, платником податку проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу. Суми податку, зазначені в податкових деклараціях з податку, перераховуються до бюджету та/або на спеціальний рахунок з електронного рахунка платника податку.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що дійсно, за результатами розгляду адміністративної справи №826/9811/14 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року, серед іншого, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 3 червня 2014 року №. Пізніше, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, в задоволенні цього позову відмовлено. Тобто, грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 3 червня 2014 року №, набуло статусу узгодженого 21 грудня 2015 року.

Разом із тим, як з`ясували суди, дані щодо набуття грошовим зобов`язанням за податковим повідомленням-рішенням від 3 червня 2014 року № статусу узгодженого вперше відображено в інтегрованій картці платника податку на додану вартість НАК «Нафтогаз України» лише 28 березня 2016 року й того ж дня позивачу було нараховано пеню по податковому повідомленню-рішенню, й загальна сума заборгованості склала 56' 562' 573,55 грн.

Так, як зазначалось вище, 21 березня 2016 року позивачем подано податкову декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період лютий 2016 року (реєстраційний №4).

За висновками, зробленими відповідачем в акті перевірки від 14 липня 2017 року, сума узгодженого податкового зобов`язання згідно з декларацією становить 1' 773' 091' 990 грн, граничний термін сплати - 30 березня 2016 року, сума несплати (боргу) - 56' 562' 573,55 грн, дата фактичної сплати - 6 квітня 2016 року, кількість днів затримки сплати - 7 днів.

Поряд із тим, суди попередніх інстанцій з`ясували, що станом на 30 березня 2016 року в інтегрованій картці платника податку на додану вартість НАК «Нафтогаз України» залишок коштів на його рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість після сплати задекларованого податку становив 461' 396' 447,74 грн.

Наведене зумовило висновок судів попередніх інстанцій про те, що станом на 30 березня 2016 року (дату сплати податкового зобов`язання) у позивача в системі електронного адміністрування податку на додану обліковувався залишок коштів в сумі 461' 396' 447,74 грн, якого було більш, ніж достатньо для погашення узгодженого податкового зобов`язання, які, проте, не були спрямовані контролюючим органом в рахунок погашення боргу за попередні періоди.

Отже, за встановленими у цій справі обставинами податкові зобов`язання з ПДВ, задекларовані Товариством в декларації за лютий 2016 року, сплачені ним у повному обсязі та у встановлені ПК України строки. Відтак, суди обґрунтовано визнали помилковими висновки акта перевірки про несвоєчасну сплату позивачем до бюджету суми узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ по податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року та, як наслідок, протиправність нарахування податковим органом штрафу відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди повно й правильно встановили обставини справи, не допустили неправильного застосування норм матеріального права, чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із ними, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, із вказівкою про незастосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах за подібними правовідносинами (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України). Дослідивши матеріали цієї справи та встановлені судами фактичні обставини спору, Суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що спірні правовідносини в означених справах та у справі, що розглядається, регламентуються переважно одними й тими ж нормами ПК України й стосуються порядку погашення податкового боргу, обставини цих справ в кожній окремій ситуації все ж є істотно відмінними.

Так, на відміну від порівнюваних справ, суди в цій справі встановили наявність на рахунках Товариства більш, ніж необхідної суми коштів для погашення боргу минулих періодів, на порушенні строку сплати якого наполягає відповідач. Причин, за яких вказані кошти не були спрямовані на погашення суми наявної заборгованості відповідно до приписів статті 87 ПК України, податковий орган як судах попередніх інстанцій, так і в касаційній скарзі не наводить.

Отже, в обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням меж відкриття касаційного провадження колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи й аргументи заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань, ніж ті, які були висловлені позивачем в судах обох інстанцій, і з урахуванням яких як суд першої, так і апеляційної інстанцій вже надавали правову оцінку встановленим у справі обставинам.

Разом з тим, і посилання позивача в письмових поясненнях до касаційної скарги на те, що скаргу від імені податкового органу подано неуповноваженою особою, а також про наявність підстав до закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, - не знайшли свого підтвердження у ході касаційного перегляду справи.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв`язку з цим, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року залишити без змін, а касаційну скаргу Центрального Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська

Повний текст судового рішення складено 18 серпня 2022 року.