Справа № 320/117/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Київ № 320/117/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене у листі від 23 вересня 2020 року № 108/260-108/206/ч-240-261;

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак листом від 23 вересня 2020 року № 108/260-108/206/ч-240-261 відповідачем повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки станом на 20 лютого 2014 року у заявника, згідно з копією паспорта, зареєстроване місце проживання в Автономній Республіці Крим відсутнє.

Проте позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки, хоч у нього і відсутня реєстрація станом на 20 лютого 2014 року у Автономній Республіці Крим, проте на підтвердження факту проходження служби та проживання на вказаній території, з якої здійснено внутрішнє переміщення надано підтверджуючі документи, якими є контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України від 14 травня 2013 року, Витяг з послужного списку від 23 квітня 2019 року, Довідка про проходження військової служби від 14 квітня 2020 року з яких вбачається, що у період з травня 2013 року по липень 2014 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у селі Перевальному Автономної Республіки Крим.

11 січня 2021 року Київським окружним адміністративним судом під головуванням судді Горобцова В.Я., якому згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілено вказану справу для розгляду, постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва з надісланням копії ухвали позивачу.

Вказана справа надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 05 березня 2021 року розподілена для розгляду судді Келеберді В.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року справу прийнято до провадження, однак залишено її без руху зі встановленням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

26 квітня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва отримано заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків разом з уточненою позовною заявою, в якій позивач зазначає відповідачем Управління соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, оскільки саме цим органом відмовлено позивачу у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2021 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи одноособово за правилами в спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Водночас запропоновано відповідачу у визначений в ухвалі строк надати відзив на позовну заяву з підтверджуючими документами.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки під час розгляду наданих ОСОБА_1 було встановлено, що на початок анексії Автономної Республіки Крим (20 лютого 2014 року) заявник проходив військову службу в селі Перевальне Автономної Республіки Крим. Однак, згідно з копією паспорта зареєстроване місце поживання ОСОБА_1 в АР Крим відсутнє, а тому підстави для видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у відповідача відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Листом від 23 вересня 2020 року Управлінням соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації відмовлено у видачі довідки, мотивуючи свою відмову тим, що в наданих позивачем документах на визначену дату 20 лютого 2014 року відсутня відмітка про реєстрацію проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Натомість місце реєстрації заявника у паспорті з 17 квітня 2006 року по 27 квітня 2017 вказано село Великі Бубни Роменського району Сумської області, яка не відноситься до території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - суд) як джерело права.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлюється Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон).

Статтею 1 Закону встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Частиною першою статті 4 Закону визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина друга статті 4 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Згідно з частиною сьомою статті 4 Закону, разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

У передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.

Частиною десятою статті 4 Закону встановлено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;

4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Порядок оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, який регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Абзацом 6 пункту 2 Порядку встановлено, що на отримання довідки мають право військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення."

Відповідно до пункту 4 Порядку під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);

4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання. (пункту 8 Порядку).

З аналізу наведеного вбачається, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені статтею 1 Закону, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 265/3453/17, у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 310/8280/16-а (2-а/310/25/17), у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 234/8701/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем, під час звернення до відповідача з заявою про надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, на підтвердження факту проходження служби та проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснено внутрішнє переміщення, долучено наступні документи, які також долучено і до матеріалів справи:

паспорт громадянина України (а.с. 8-12);

посвідчення Головного управління персоналу Збройних Сил України, видане ОСОБА_1 від 07 травня 2019 року (а.с. 13);

контракт Міністерства оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 14 травня 2013 року (а.с. 14-17);

витяг з послужного списку від 23 квітня 2019 року (а.с. - 19);

довідка про проходження військової служби (а.с. - 20).

Листом відповідача від 23 вересня 2020 року №108/260-108/260/ч-240-261 відмовлено позивачу у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю у заявника в документі, що засвідчує особу, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення (а.с.- 18).

Разом з тим, з долучених до матеріалів справи документів, які також надавались і відповідачу, судом встановлено, що у період з травня 2013 року по липень 2014 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у селі Перевальному Автономної Республіки Крим (а.с. - 8-17, 19-20).

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують, що позивач підпадає під ознаки, наведені у статті 1 Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи, а тому має право на відповідні гарантії з боку держави та на отримання відповідної довідки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Також, оцінюючи обґрунтованість спірного рішення відповідача, викладеного в листі від 23 вересня 2020 року №108/260-108/260/ч-240-261 про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд виходить із того, що відповідне рішення має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час розгляду його прийняття, а відмова має відповідати вимогам Закону та Порядку.

Разом з тим, відповідач відмовив у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи без зазначення чіткої підстави, передбаченої частиною 10 статті 4 Закону та пунктом 8 Порядку, за якої заявнику відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №8475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору вказаної статті Конвенції. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom», заява 22414/93, Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України», заяви №23759/03 та №37943/06) зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене в листі від 23 вересня 2020 року №108/260-108/260/ч-240-261, прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких він спрямований, а тому підлягає скасуванню, що є підставами для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладеного у листі, підлягає задоволенню, то, з урахуванням приписів частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна вимога про зобов`язання відповідача видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи також підлягає задоволенню як похідна.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд знаходить підстави для його задоволення.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 241-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене у листі від 23 вересня 2020 року № 108/260-108/206/ч-240-261.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Управління соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації (03186, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 40, ).

Суддя В.І. Келеберда