Справа № 380/865/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 рокуСправа № 380/865/22 пров. № А/857/8829/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання дії та бездіяльності протиправними, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року (суддя Чаплик І.Д., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду із позовом до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі ЗМУ, Укртрансбезпека) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.11.2021 №322220 (далі Постанова);

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує, що оскільки видача дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України транспортним засобам, що перевозять подільний вантаж з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на нього не може бути накладений відповідний адміністративно-господарський штраф. Стверджує, що існує сумнів у достовірності результатів проведеного габаритно-вагового контролю.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу, а габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснювався технічним засобом, що пройшов повірку, має відповідне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, у зв`язку із чим є придатним до застосування.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , зареєстрований як ФОП, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, РНОКПП: НОМЕР_1 . Основним видом діяльності позивач за КВЕД є 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням.

Автомобіль (сідловий тягач) марки MAN, модель TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 , з спеціалізованим напівпричепом SPITZER, модель SF-2737-2P, д.н.з. НОМЕР_3 (далі ТЗ), належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про державну реєстрацію транспортних засобів, наявними в матеріалах справи.

15.09.2021 під час здійснення рейдової перевірки працівниками Укртрансбезпеки (Державна служба України з безпеки на транспорті), зокрема, під час здійснення габаритно-вагового контролю ТЗ, було виявлено порушення порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Перевезення здійснювалось на підставі видаткової накладної від 15.09.2021 №88964, товар, що перевозився Портландцемент ПЦ І-500Р-Н насипом фактичною кількістю у 25 тон.

Відповідно до Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.09.2021 № 301307 (далі Акт) представники відповідача виявили порушення, щодо навантаження на одинарну вісь у 11,8 тон при допустимій 11,0 тон, при цьому, загальна маса транспортного засобу становила 39, 650 тон при допустимій у 40,00 тон. У Акті також вказано, що виявлено порушення, відповідальність за які передбачена Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III) абзац 14-1 перевищення встановлених законодавством вагових норм/обмежень від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Порушено вимоги статті 48 Закону №2344-III. Також у Акті зазначено, що водій з актом ознайомився, від підпису та пояснень відмовився.

15.09.2021 був складений розрахунок №107, відповідно до якого за перевезення вантажу слід було оплатити 31,20 Євро із призначенням платежу: плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Також відповідно до габаритно-вагового зважування було роздруковано талон №161 номер: НОМЕР_2 та складено довідку № 0009377 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (далі Довідка) та акт №0011475 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів (далі Акт-1).

На підставі вище наведених документів відповідач 10.11.2021 склав Постанову, яким наклав на позивача штраф у сумі 8500 гривень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом №2344-ІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Частиною дванадцятою статті 6 Закону №2344-ІІІ встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 08.11.2006 № 1567 затверджено «Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі Порядок № 1567; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 1567 такий визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами

За змістом пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Постановою КМУ від 18.01.2001 № 30 затверджено «Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (далі Правила).

Керуючись пунктом 3 Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

За приписами пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ регламентовано, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Постановою КМУ від 27.06.2007 № 879 затверджено «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (далі Порядок № 879; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» наведено у підпункті 4 пункту 2 Порядку № 879, а саме: контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

За змістом пункту 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Пунктами 18, 20 Порядку № 879 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Стаття 49 Закону № 2344-ІІІ встановлює обов`язок для водія транспортного засобу мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

В той час як абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Аналіз викладених норм права дає підстави зробити висновок про те, що задля збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативно визначені, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

При цьому, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли, зокрема навантаження на строєну вісь перевищує 22 т, здійснюється за спеціальними правилами.

Разом з тим, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з тими, що визначені у пункті 22.5 ПДР, на 2 відсотки (що є величиною похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зі змісту Постанови підставою для накладення на ФОП адміністративно-господарського штрафу слугувало перевищення встановлених законодавством України габаритно-вагових норм від 5 % до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме Транспортним засобом, про що складено Акт (а.с.10).

За результатами проведеного 15.09.2021 посадовими особами Уктрансбезпеки габаритно-вагового контролю складено Довідку, якою встановлено перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів на одиничну вісь, а саме 11,80 т при нормативно допустимому 11 т.

Наведене свідчить про перевищення вагових параметрів на одиничну вісь на 800 кг (7,27 %).

У розрізі викладеного, за відсутності документів, а в даному випадку дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що виданий перевізникові компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21.

Відтак, непред`явлення зазначених документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що створює підстави для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Щодо посилань скаржника на те, що габаритно-вагові показники ТЗ разом з вантажем не перевищували гранично допустимі показники, для відповідного перевезення не було необхідності отримувати спеціальний дозвіл, необхідний у відповідних випадках, то суд першої інстанції вірно зауважив, що в розглядуваному випадку не ставиться під сумнів габаритно-вагові показники загальної маси автомобіля разом з вантажем, спірним є питання навантаження маси на одинарну вісь.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для застосування ЗМУ до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі, що передбачений абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Щодо доводів ФОП про існування сумніву в достовірності результатів проведеного габаритно-вагового контролю суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зважування ТЗ здійснювалось приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь, типу 030Т-AS2-PWIA, номер приладу 19-451 (далі Прилад).

Додатково, на зазначений Прилад видано Сертифікат відповідності від 14.06.2021 (далі Сертифікат) та Декларацію про відповідність (а.с.35-36).

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, здійснювався технічним засобом, що пройшов повірку, має відповідний Сертифікат та Декларацію, у зв`язку із чим є придатним до застосування.

Решта доводів скаржника на спірні відносини не впливають та висновки суду першої інстанції по суті спору не змінюють.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Щодо посилання скаржника на особливості вантажу, то суд апеляційної інстанції, виходячи із вищенаведених норм дійшов висновку, що жодних виключень, застережень чи обмежень у видачі дозволів за ознакою подільності чи неподільності вантажу, що перевозиться, Правила не містить.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про те, що позивач звертався в установленому законодавством порядку до уповноваженого підрозділу Національної поліції для отримання дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм чи отримав відмову у видачі такого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції констатує, що ФОП, всупереч вимогам Правил та частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, не виконано обов`язку щодо звернення до уповноваженого органу з метою отримання відповідного дозволу, а рух великовагового ТЗ здійснювався без такого, відповідальність за що передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову, у спосіб визначений судом, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний