Справа № 560/5188/22
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5188/22
РІШЕННЯ

іменем України

19 серпня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.03.2022 №55 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , старшого сержанта поліції поліцейського взводу №2 роти №5 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Київській області;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від 09.03.2022 №45 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язати поновити ОСОБА_1 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського взводу №2 роти №5 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач, приймаючи оскаржувані накази, неповно з`ясував наявність правових підстав для визнання у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, відтак і для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Позивач себе винним у вчиненні дисциплінарного проступку не вважає, зазначаючи, що йому не було повідомлено, на підставі яких фактів і обставин ініційоване службове розслідування. Оскільки дисциплінарна комісія не повідомляла про його перебіг, не забезпечила можливості надати письмові пояснення, на думку позивача, відповідачем було порушене його право на захист під час дисциплінарного провадження. Позивач описує події, що передували накладенню дисциплінарного стягнення, та обґрунтовує свої доводи наступним.

Як вказує позивач та його представник у позові та відповіді на відзив, 24.02.2022 близько 18.00 ОСОБА_1 прибув до підрозділу поліції особливого призначення для проходження служби, отримав зброю та разом з колегами перебував у казармі. Через 30-40 хвилин приїхали інші працівники разом із командиром роти № 5 ОСОБА_2 , який повідомив про наступальні воєнні дії рф на території Київської області. Останній наказав усім працівникам винести зброю із «збройної кімнати» та скласти її в свій службовий автомобіль. Зброю було перенесено до автомобіля, після чого командир разом із іншими працівниками та своїм заступником ОСОБА_3 , нічого не пояснивши решті, залишив підрозділ. У підрозділі залишились два чергових офіцери та декілька сержантів включно із ОСОБА_1 . За 5-10 хвилин працівники підрозділу почали поспішно збиратись, маючи намір покинути підрозділ. ОСОБА_1 запитав у присутніх офіцерів, що відбувається та які подальші накази, проте останні теж нічого не знали і не могли пояснити, оскільки наказів від керівництва не було. ОСОБА_1 також почав збирати свої речі, однак коли вийшов на вулицю, зрозумів, що у підрозділі вже немає жодної людини. Не знайшовши підтримки, позивач зателефонував колезі ОСОБА_4 і попросив забрати його з підрозділу. Дочекавшись ОСОБА_4 позивач з`ясував, що той планує їхати в с. Жміївка Іванківського району Київської області, де знаходилась його родина. Позивач стверджує, що тоді ж він зателефонував до одного з чергових офіцерів з метою з`ясування подальших наказів, на що отримав відповідь про те, що може робити те, що вважає потрібним. Зателефонувавши іншому з чергових офіцерів, отримав рекомендацію залишатись поруч із колегою.

Після цього ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 поїхали у напрямку с. Жміївка Іванківського району. Близько 19:50 ОСОБА_1 зателефонував командир роти ОСОБА_2 і запитав про їх місцезнаходження та наявність зброї, наказавши повернутись до підрозділу, віддати зброю черговому та "їхати на всі чотири сторони". Зважаючи на це, позивач із колегою повернулись до підрозділу, де двоє чергових офіцерів прийняли у них збою, однак щодо подальших дій не зорієнтували. З огляду на це, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 поїхали в напрямку с. Жміївка з метою перевезти сім`ю ОСОБА_4 в безпечне місце.

В с. Жміївка Іванківського району ОСОБА_1 та ОСОБА_4 приїхали близько 23:00 години 24.02.2022. Через деякий час ОСОБА_4 зателефонували, повідомивши, що під Іванковим почались військові дії, відтак вони вирішили дочекатись ранку. Зранку 25.02.2022 бої продовжувались, тому ОСОБА_1 зателефонував черговому офіцеру, аби попередити про те, де вони знаходяться. ОСОБА_4 зателефонував заступнику командира роти ОСОБА_3 та отримав наказ «не висовувались», знаходитись в селі та чекали подальших наказів. У подальшому зв`язок тримали через сержанта ОСОБА_4 , який, зі слів позивача, щодня спілкувався з ОСОБА_3 3-4 березня 2022 зв`язок перервався та був відновлений вже 11.03.2022. Тоді ж позивач з колегою знайшли можливість виїхати з села Жміївка в сторону Житомирської області, звідки мали намір повертатись до м. Києва. Натомість від ОСОБА_3 дізнались про те, що їх звільнено. Пізніше ОСОБА_4 на мобільний додаток було надіслано першу сторінку наказу № 45о/с від 09.03.2022 про звільнення, окрім інших, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , у якому вказано підставу звільнення: наказ Головного управління № 55 від 08.03.2022, порушення Присяги на вірність Українському народові та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022. 11.03.2022 ОСОБА_1 повернувся до м. Хмельницький, прибув до військкомату, звідки 14.03.2022 був мобілізований на військову службу.

Позивач також зазначає, що через неможливість повернутись до місця служби, перебуваючи у с. Жміївка Іванківської ОТГ, він надавав різну допомогу мешканцям окупованого села, проводив роз`яснювальну роботу, вчиняв дії з метою збереження життя та здоров`я мешканців села, щодо запобігання вчиненню окупантами правопорушень та злочинів. Зважаючи на це, позивач вважає, що у його діях відсутні ознаки дисциплінарного проступку та порушення Присяги, відтак його звільнення не можна вважати правомірним та обґрунтованим.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд витребував необхідні для справи докази, отримав матеріали службового розслідування.

Головне управління Національної поліції в Київській області подало відзив, у якому в задоволенні позову просить відмовити. Відповідач зазначає, що до керівництва Головного управління надійшли доповідні записки начальників УПД, УКР, Білоцерківського, Бучанського, Вишгородського, Фастівського районних управлінь поліції та ППОП Головного управління Національної поліції в Київській області про можливі неправомірні дії окремих працівників зазначених підрозділів, які виразились у порушенні вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» та безпідставному невиході на службу, починаючи з 24 лютого 2022 в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 статті 16 (Залучення військових формувань та правоохоронних органів до здійснення заходів правового режиму воєнного стану) Закону України «Про правовий режим воєнного стану», за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності. Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведений на посилений варіант службової діяльності.

Заперечуючи щодо позову, відповідач зазначає, що позивача було неодноразово повідомлено та попереджено про необхідність з`явитись за місцем служби, однак він у телефонному режимі повідомив, що повертатись до місця служби не буде. Оскільки усі поліцейські повинні були сумлінно продовжувати виконувати свій професійний обов`язок та накази керівників в умовах воєнного стану за місцем служби, охороняючи права і свободи громадян, честь та безпеку держави, дії позивача, який був відсутнім впродовж 24.02.2022 - 08.03.2022 на службі без поважних причин, порушували вимоги статті 64 Закону України "Про Національну поліцію". Враховуючи висновки та інші матеріали службового розслідування, відповідачем прийняте рішення про звільнення позивача зі служби у поліції, яке є законним та обґрунтованим.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому з доводами відповідача не погоджується, зазначаючи, що позивач отримував усні накази керівництва щодо утримання від активності в зоні бойових дій, які виконував, відтак, у його діях немає ознак дисциплінарного проступку.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580). Відповідно до статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі -поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина 3 статті 11 Закону №580).

Відповідно до статті 17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Частиною 1 статті 18 вказаного Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Статтею 19 цього ж Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до статі 64 Закону № 580 особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут). Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту. Службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно Поліції та власне органи Національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які вчинені посадовою особою органу у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але які за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ. З огляду на це, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення цих приписів може сприйматись як підрив довіри до Національної поліції, а відповідальність за це несе держава. Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 сформована наступна правова позиція, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню. В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Працівник поліції згідно з Присягою та Правилами поведінки не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, та враховуючи введення військового стану і посилення вимог під час несення служби, їх неухильне дотримання - справа честі і обов`язку кожного працівника та громадянина.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 затверджені також Правила етичної поведінки поліцейських, метою яких є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Отже, як вбачається із наведених норм, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення і останній видає письмовий наказ про його застосування.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у органах МВС з 2004 року, з 2014 проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Київській області та 31.05.2019 призначений на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 5 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Київській області. На момент звільнення позивач перебував у званні старшого сержанта поліції, має статус учасника бойових дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 на території України введений воєнний стан. Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведений на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону №580 передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

До Головного управління Національної поліції в Київській області надійшли доповідні записки начальників УПД, УКР, Білоцерківського, Бучанського, Вишгородського, Фастівського районних управлінь поліції та ППОП Головного управління Національної поліції в Київській області про можливі неправомірні дії окремих працівників зазначених підрозділів, які виразились у порушенні вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" та безпідставному невиході на службу. Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.03.2022 № 288 призначене проведення службового розслідування за фактами, викладеними у зазначених повідомленнях.

Відповідно до пункту 3 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 55 від 08.03.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області, за порушення службової дисципліни, статей 3,8,18,64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 року № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності", які виразились у недотриманні положень Конституції України та законів, інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівників поліції, безпідставному невиході на службу з 24.02.2022 по 08.03.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, поліцейського взводу № 2 роти №5 ППОП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 45 о/с від 09.03.2022 відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77, без виплати грошового забезпечення на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 55 від 08.03.2022, за порушення Присяги на вірність Українському народові та Указу Президента від 24.02.2022 року № 64/2022.

Судом досліджений висновок службового розслідування, затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Київській області 08.03.2022, інформація, викладена у доповідній записці командира ППОП ГУНП в Київській області, рапортах, поясненнях керівників підрозділів Головного управління щодо можливих неправомірних дій окремих поліцейських ГУНП в Київській області, які виразились у порушенні ними вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", актах та інших службових документах, отриманих під час службового розслідування.

Як вбачається зі змісту цих документів в частині, що стосується позивача, керівнику Головного управління надійшла доповідна записка командира ППОП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_15, у якій він повідомляє про те, що на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу та інших визначених місць не прибув, серед інших, поліцейський взводу № 2 роти № 5 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 .

Судом досліджений зміст рапорту від 24.02.2022 командира роти №5 взводу № 2 ППОП ГУНП в Київській області ОСОБА_2., поданого на ім`я командира ППОП ГУНП в Київській області, у якому він доповідає, що 24.02.2022 у зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України, для несення служби черговим по підрозділу було здійснене оповіщення особового складу про збір для виконання службових обов`язків за місцем дислокації підрозділу - АДРЕСА_1 . Близько 18.00 24.02.2022 за результатами перевірки наявності особового складу роти № 5 було виявлено відсутність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Як було встановлено, після оповіщення ОСОБА_1 прибув у підрозділ та заступив на службу по охороні адмінбудівлі. Отримавши інформацію про те, що неподалік підрозділу йдуть бойові дії, останній, не повідомивши командування роти № 5, покинув територію підрозділу. Дізнавшись від чергового по підрозділу про самовільне залишення території роти № 5 ОСОБА_1 , командир роти № 5 у телефонному режимі повторно повідомив ОСОБА_1 про необхідність прибуття до місця дислокації підрозділу для несення служби. Виконувати цю вимогу, а також поставлені задачі останній відмовився, пояснюючи це побоюваннями за власну безпеку через наближеність лінії бойових дій. Інших пояснень щодо причин відмови виходу на службу не надав. У рапорті від 25.02.2022 командир роти №5 взводу № 2 ППОП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 зазначає, що черговим по підрозділу роти № 5 в телефонному режимі повторно поінформовано ОСОБА_1 про необхідність з`явитись на службу, однак останній відмовився.

Як вбачається з акту від 08.03.2022 про невихід на службу без поважних причин, який складений та підписаний комісією у складі керівників окремих підрозділів Головного управління Національної поліції в Київській області: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зазначеною комісією встановлена відсутність на службі без поважних причин ( неприбуття на робоче місце за адресою дислокації підрозділу поліції) старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 5 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 ( серед інших) з 24.02.2022 по 08.03.2022.

Зі змісту письмових пояснень командира роти № 5 ППОП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 , його заступника ОСОБА_3 , а також поліцейського взводу № 2 роти № 5 ППОП ГУНП в Київській області Бондаря Ю.О., наданих 08.03.2022, встановлено, що ОСОБА_1 було повідомлено та попереджено про необхідність з`явитись за місцем служби, однак він у телефонному режимі відмовився прибути до місця несення служби.

08.03.2022 дисциплінарною комісією також був складений акт телефонної розмови із ОСОБА_1 за номером телефону НОМЕР_1 з метою отримання пояснень з приводу відсутності на робочому місці, за фактом чого проводиться службове розслідування. Під час розмови останньому було запропоновано з`явитись на робоче місце для несення служби до полку поліції особливого призначення ГУНП в Київській області та надати письмові пояснення з приводу відсутності, однак він відмовився прибути до підрозділу та надати будь-які пояснення.

Таким чином, під час службового розслідування було встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 08.03.2022 був відсутній на службі без поважних причин, що є порушенням службової дисципліни, вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в Надзвичайний режим діяльності."

Судом встановлено, що позивача було звільнено зі служби у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який відповідно до змісту наказу № 45 від 09.03.2022 полягає у порушенні службової дисципліни, що виразилось у недотриманні Присяги працівника поліції на вірність Українському народові, невиконанні вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", та полягає у тім, що позивач безпідставно не вийшов на службу з 24.02.2022 по 08.03.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, що свідчить про наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку.

Одночасно з цим, суд дослідив і ті матеріали, які надані представником позивача в обґрунтування правомірності дій та поведінки позивача, який, з його слів, з вечора 24.02.2022 та до 11.03.2022 перебував у с. Жміївка Іванківського району Київської області.

Так, судом досліджений зміст відповіді ОСОБА_12 , жителя села Жміївка, на адвокатський запит представника позивача, відповіді ОСОБА_13 , старости села Жміївка, на адвокатський запит представника позивача, відповіді ОСОБА_14 , жителя села Жміївка, на адвокатський запит представника позивача. Зі змісту цих пояснень вбачається, що позивач, перебуваючи у селі Жміївка з 24.02.2022, не приховував факт знаходження на службі у органах поліції, проводив бесіди з односельчанами, пропонував свою допомогу, надаючи свій номер телефону для зв`язку у випадку виникнення екстрених ситуацій, зустрічався із старостою села, пропонував допомогу як поліцейського та учасника бойових дій, бажав записатись в партизанські загони або в тероборону, разом з іншими жителями села виявляв місце знаходження російських військових та передавав інформацію старості села для подальшої передачі ЗСУ, допомагав переховувати населення задля запобігання вчинення можливих злочинів окупаційними військами.

Не маючи підстав заперечувати зазначене, суд звертає увагу на те, що предметом доказування та основними обставинами, які підлягають дослідженню та оцінці у цій справі, є дії позивача, пов`язані із залишенням ним місця служби ( підрозділу поліції) 24.02.2022. Оцінюючи виклад та хронологію подій, яку пропонує позивач, суд звертає увагу на наступне.

Представник позивача у позові зазначає, що позивач не отримував конкретного наказу або розпорядження щодо дій від командування ротою та чергових поліцейських за місцем розташування підрозділу через загальну паніку, яка мала місце у другій половині дня 24.02.2022.

Представник позивача покликається на те, що ОСОБА_1 взагалі був залишений один на території підрозділу після того, як керівництво роти та інші поліцейські залишили підрозділ, без будь-яких пояснень та наказів щодо подальших дій. Вищевказані події представник позивача змальовує у доволі емоційній манері, яка підсилює психологічне враження, пов`язане із загальним контекстом подій.

Однак слід звернути увагу на те, що саме у цей момент позивач фактично приймає усвідомлене рішення щодо того, щоб залишити місце розташування підрозділу, перетелефонувавши своєму колезі ОСОБА_4 , який мав у своєму розпорядженні транспортний засіб ( "і тільки колега ОСОБА_4 погодився повернутись за ним назад в підрозділ, щоб забрати його" - відповідь на відзив) У подальшому позивач та ОСОБА_4 приймають рішення їхати в напрямку с. Жміївка, де перебуває сім`я останнього.

У даному випадку зі змісту пояснень позивача вбачається, що залишення ним місця служби було пов`язане не з безпосередньою загрозою його життю та безпеці і не з такою ж загрозою життю та безпеці його власної родини, а з небажанням залишатись одному у місці розташування підрозділу поліції.

Разом з тим, інформація щодо того, що у підрозділі не залишилось жодної людини, не підтверджується іншими наявними у справі документами, а також і змістом наступних пояснень позивача, відображених у позові та відповіді на відзив.

Так, у позові та відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що після від`їзду командування роти та інших поліцейських одразу ж підійшов до офіцерів, які залишились, та запитав, що діється, та що йому робити, які подальші накази, запитавши, чи вони на автівках, на що вони повідомили, що самі нічого не знають, так як будь - яких наказів від керівництва немає. Також сказали, що вони без автомобілів та будуть йти по берегу оскільки їх підрозділ знаходиться біля водосховища, "після чого ОСОБА_1 взагалі залишили одного в підрозділі без будь-яких пояснень та наказів щодо подальших дій" (відповідь на відзив)

Описуючи події, які мали місце пізніше, позивач згадує про телефонний дзвінок безпосереднього керівника - командира роти ОСОБА_2 близько 19.50 години того ж дня, який запитав у них, де вони знаходяться і де їх зброя, після чого наказав приїхати до підрозділу і віддали зброю черговому, а потім - "їхати на всі чотири сторони".

ОСОБА_1 зазначає про те, що усний наказ керівника вони виконали та одразу повернулись до підрозділу, де двоє чергових офіцерів прийняли у них збою, однак жодних наказів, що робити далі не віддали.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на очевидну нелогічність викладу обставин, про що свідчить те, що чергові офіцери підрозділу спочатку покидають місце розташування підрозділу, залишаючи позивача одного у темряві ( "навіть світло не горіло" - позов), а згодом знову з`являються у підрозділі для того, щоб прийняти у нього та ОСОБА_4 зброю.

Далі суд звертає увагу на те, що повернувшись до місця служби та виявивши там чергових поліцейських, позивач не змінює свого рішення їхати разом зі своїм колегою до іншого населеного пункту без будь-якої обґрунтованої особисто для себе причини.

Таким чином це свідчить про те, що позивач вдруге усвідомлено й самостійно приймає рішення залишити місце служби, а не знаходитись у розташуванні підрозділу до отримання чергового наказу керівника або хоча б до ранку.

Суд звертає увагу й на те, що цього разу позивач знаходиться у підрозділі не один, відтак мотиви такого рішення явно виходять за межі переживання ним панічних настроїв або перебування у безпорадному стані. Крім того, позивач не є особою надто молодого віку, відтак він повинен вміти контролювати та долати прояви відповідних деструктивних емоцій, у тому числі страху, позаяк є поліцейським підрозділу поліції особливого призначення.

Зважаючи на це, а також те, що 24.02.2022 підрозділ поліції, у якому позивач проходив службу, а також сам населений пункт, де він розташований, ще не були захоплені окупаційними військами, прийняття ОСОБА_1 рішення про виїзд за межі місця служби без обґрунтованої для нього особисто причини, виходило за межі обставин крайньої необхідності або необхідної оборони.

У той же час, покликання на усний наказ командира роти ОСОБА_2 щодо того, що вони можуть їхати куди завгодно, суд оцінює критично, оскільки таке твердження не підкріплюється будь-якими належними доказами і не відповідає письмовим поясненням і рапортам самого ОСОБА_2 та інших колег позивача.

Позивач покликається й на те, що постійно звертався до чергових по підрозділу, тоді як від ОСОБА_2 на його телефон був лише один вхідний дзвінок 24.02.2022 близько 19.50, а у подальшому зв`язок із командиром підтримувався лише через ОСОБА_4 і будь-якими каналами зв`язку його ніхто ні про що не інформував.

Зазначені твердження суд оцінює критично через те, що у справі відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 особисто телефонував своєму безпосередньому керівнику, його заступнику або іншим особам, яким він міг повідомити про обставини, у яких опинився. Відсутні докази того, що він повідомляв командира роти або заступника іншими доступними засобами зв`язку ( смс повідомлення, месенджери, електронна пошта) щодо свого переміщення 24.02.2022 та у подальшому, або направляв на адресу підрозділу чи на відомі адреси електронної пошти ГУНП в Київській області інформацію про те, де він перебуває та чому не може з`явитись на службу. Таким чином, позивач ніяк не обґрунтував, що завадило йому особисто зв`язатись з керівництвом роти або ГУНП в Київській області у період з 25.02.2022 по 08.03.2022 під час перебування в с. Жміївка аби пояснити свою відсутність.

Покликання на отриманий в усній формі наказ заступника командира роти "сидіти і не висовуватись" у с. Жміївка також не підтверджується будь-якими належними доказами, натомість спростовується змістом письмових пояснень ОСОБА_3 .

Таким чином, судом на підставі наявних у справі доказів а також аналізу пояснень самого позивача та його представника, не встановлено будь-якої об`єктивної та передбаченої положеннями закону підстави для залишення позивачем 24.02.2022 місця служби в умовах воєнного стану та виїзду його за межі місця розташування підрозділу.

Надані позивачем роздруківки інформації телефонного оператора не змінюють хронологію подій та не впливають на кваліфікацію дій позивача, зважаючи на їх неінформативність. Покликання представника позивача на ймовірну підробку рапортів ОСОБА_2 від 24.02.2022 та 25.02.2022 через невідповідність вигляду почерку останнього суд відхиляє. Здійснивши візуальне порівняння документів та зразків почерку, суд вважає, що прийти до висновку про очевидність їх підробки, неможливо. Крім того, позивач не пояснює будь-який логічний мотив написання частин документа різними особами, позаяк у суду не виникає сумнівів у тому, що вказані рапорти написані однією особою.

Натомість, суд звернув увагу на те, що у одразу трьох документах, наданих представником позивача ( пояснення громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 на адвокатські запити) допущена одна і та сама граматична помилка у написанні одного і того ж слова у реченнях схожого змісту, яка дуже схожа на ту, яку допустив сам представник позивача під час написання відповіді на відзив, а саме слова "повИдити" замість "повОдити".

Також суд оцінює критично посилання представника позивача на лист Торгово -Промислової палати України стосовно форс - мажорної обставини, якою визнана збройна агресія РФ на території України. Зі змісту вказаного листа ТПП вбачається те, що він стосується приватно-правових, у тому числі цивільних правовідносин, зокрема виконання зобов`язань. У той же час, стосовно питань публічно-правової діяльності, у тому числі проходження публічної служби, згаданий документ практичного змісту не несе, відтак не впливає на оцінку судом обставин справи.

Повертаючись до суті проступку, за який позивача було звільнено, суд звертає увагу на твердження, відображене у відповіді на відзив, де зазначається про те, що "с. Демидів Вишгородського району Київської області (де знаходиться місце дислокації підрозділу) було теж окупованим, тому є всі підстави вважати, що а ні керівництва, а ні інших працівників також не було за місцем дислокації підрозділу, так як їх присутність могла б загрожувати життю та здоров`ю наших колег. Але чомусь звільнили тільки ОСОБА_1 та ще деяких колег з підрозділу, хоча з 24.02.2022 по 08.03.2022 ніхто не перебував на службі в підрозділі за місцем дислокації (с. Демидів)"

По-перше, зі змісту матеріалів справи неможливо встановити, на чому ґрунтується таке припущення позивача або його представника, позаяк у підрозділі поліції особливого призначення проходить службу значна кількість осіб, з яких лише 7 залишили місце служби, що було відображено у матеріалах службового розслідування. Крім того, с. Демидів Вишгородського району Київської області (де знаходиться місце дислокації підрозділу, розташоване за 42 км від столиці) лише з 5 березня 2022 було окуповане російськими військами і доказів того, що до моменту окупації, тобто з 24.02.2022 по 05.03.2022 робота підрозділів ППОП ГУНП в Київській області була припинена або призупинена, матеріали справи не містять.

По-друге, слід ще раз повернутись до контексту та історичного значення подій, на фоні яких відбуваються обставини, описані позивачем у позові.

З 24.02.2022 у державі введений воєнний стан, зважаючи на що тисячі працівників та сотні підрозділів правоохоронних органів переведені на особливий характер служби. За рішенням Ради національної безпеки і оборони України утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області та інших переводяться на посилений варіант службової діяльності. Сотні військових Збройних Сил України, правоохоронних та інших спеціальних органів гинуть та отримують поранення у перші дні війни, виконуючи свій обов`язок за місцем служби, не зважаючи на дії окупаційних військ або їх загрозу.

Зважаючи на це, доводи щодо того, що через окупацію присутність правоохоронців у підрозділі поліції або у самому окупованому населеному пункті могла б загрожувати їх же життю та здоров`ю, видаються дивними та необґрунтованими. До того ж, поліцейським не надано повноважень самостійного, на власний розсуд визначення місця несення служби, зміни підрозділу, самоусунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби і передислокації до іншого, без відповідного наказу прямого керівника.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що висновок службового розслідування стосовно позивача, а також інші наявні у справі докази, у тому числі надані позивачем, не спростовують його вину у порушенні службової дисципліни, залишення ним місця служби без поважних причин та відсутність на службі впродовж 24.02.2022 - 08.03.2022. Суд погоджується з доводами відповідача стосовно правомірності застосованого до позивача дисциплінарного стягнення. І хоча дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням дійсних обставин та не потребує обов`язкового обґрунтування неможливості застосування альтернативних видів дисциплінарних стягнень.

Покликання представника позивача на невідображення у висновках службового розслідування позитивної характеристики позивача та його заохочень, суттєвого впливу на обставини справи не має. Що стосується інших наведених у заявах сторін по справі доводів, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватись залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя дослідив основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Київській області про звільнення та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відтак і відсутність підстав для поновлення його на службі. Вимоги щодо стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог щодо скасування спірних наказів.

Відтак, на думку суду, відповідач довів правомірність прийнятих ним наказів, наявність підстав для відповідних висновків, зроблених під час дисциплінарного провадження та у подальшому, зважаючи на що у позові слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19 серпня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Національної поліції в Київській області (вул. Володимирська, 15,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,016)

Головуючий суддя І.С. Козачок