Справа № 640/7202/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7202/20 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 24.01.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 24 січня 2020 № , № .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та стосуються того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно, оскільки позивачем не доведено реальність здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання товарів по взаємовідносинах АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з ТОВ "Галичина Агроінвест", ТОВ "Стронг Фест", ПП "ФГ "Ясна Зоря 81", а саме: неможливо підтвердити джерело походження товару, який був реалізований зазначеному контрагенту-постачальнику, транспортування (рух) товарно-матеріальних цінностей в зв`язку з відсутністю необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності достатньої кількості персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, земельних ділянок при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які з`явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" по декларації за вересень 2019 (реєстраційний номер від 21.10.2019) з урахуванням уточнюючих розрахунків з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

За результатами проведеної перевірки Офісом великих платників податків ДПС складено акт від 20.12.2019 № 801/28-10-42-01/37243279, яким зафіксовано порушення:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 ПК України в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 у сумі 14 673 591,77 гри., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 14 634 615,44 грн., яка підлягає зменшенню;

- пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 ПК України що призвело до завищення сум які підлягають бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за вересень 2019 на суму 38 976,33 грн., яка підлягає зменшенню.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем подано до Офісу великих платників податків ДПС заперечення від 10.01.2020 №130-2-17/60 на акт перевірки, в результаті розгляду яких заперечення залишено без задоволення, а висновки акту перевірки - без змін.

На підставі вказаного акту перевірки Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.01.2021:

- № , яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 38976,33 грн та застосовано штрафну санкцію 19488,17 грн.

- № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 14634615,44 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем належних та достатніх доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту "а" пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (стаття 2).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

В акті перевірки контролюючим органом вказано, що відповідно до наданих позивачем первинних документів не підтверджено здійснення господарської операції з ТОВ "Зерно-Ойл" у зв`язку з відсутністю легального походження товару, необхідних трудових ресурсів у ТОВ "Зерно-Ойл", транспортних засобів та іншого майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерно-Ойл" (Постачальник) було укладено договір поставки від 25.06.2019 №КИР0159-С. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2018 року (надалі іменується "Товар"). Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1 та Додаток № 1.1 до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки від 25.06.2019 №КИР0159-С позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; видаткові накладні; гарантійний лист; товарно-транспортні накладні; платіжні доручення; податкові накладні.

Щодо оприбуткування придбаного зерна позивач зазначає, що все придбане зерно обліковується на рахунку 281, на підтвердження чого надано обортно-сальдові відомості з відповідного рахунку та оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 на підтвердження повної оплати за придбане зерно.

На підтвердження подальшої реалізації придбаного товару, то позивач реалізував його до Іспанії за зовнішньоекономічним контрактом від 29.05.2019 № EXP290419-FC та митною декларацією від 11.07.2019, які містяться в матеріалах справи.

Також, між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобалстоун" було укладено договір поставки від 24.07.2019 №КИР0026-С. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1 та Додаток № 1.1 до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки від 24.07.2019 №КИР0026-С позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; платіжні доручення; акт приймання передачі зерна при переоформлені; складську квитанцію на зерно; картку аналізу зерна; податкову накладну; платіжні доручення.

Позивачем вказано, що поставка товару здійснювалося на умовах EXW, оскільки передача зерна здійснювалася на зерновому складі Продавець (ТОВ "Глобалстоун") попередньо привіз його на зберігання на філію AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Білокриницький КХП" та здав на зберігання. Вищезазначені відносини складського зберігання зерна оформлені договором складського зберігання зерна від 25.07.2019 №18-ЗБ/2019.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано: тарифи на послуги зернового складу; показники якості зерна для розрахунків залікової ваги та нарахувань за послуги; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.07.2019 №50; складську квитанцію на зерно від 26.07.2019 №220; ТТН від 26.07.2019 №ВЛ700003; наказ на переоформлення хлібопродуктів від 31.07.2019 №5; заява на переоформлення зерна від 30.07.2019. Оплата вказаних послуг підтверджується виписками з особового рахунку AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в банку.

Крім того, між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та Приватним підприємством "Адмімілк" було укладено договір поставки від 12.07.2019 №ЧРК0005-С. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1 та Додаток № 1.1 до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки від 12.07.2019 №ЧРК0005-С позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; платіжні доручення; податкові накладні.

На підтвердження подальшої реалізації придбаного товару, позивач зазначив, що придбане зерно було реалізоване до Тунісу та Саудівської Аравії за зовнішньоекономічними контрактами від 30.05.2019 №EXP300519-FW від 07.06.2019 №EXP070619-FB та митними деклараціями від 02.08.2019 та від 27.08.2019, які наявні в матеріалах справи.

Між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та ТОВ "Дніпротрейд 2017" (Постачальник) було укладено договір поставки від 23.09.2019 №ПОЛ0030-С. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1 та Додаток № 1.1 до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки від 23.09.2019 №ПОЛ0030-С позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; платіжні доручення; податкові накладні.

Придбане зерно було реалізоване до Туреччини за зовнішньоекономічним контрактом від 20.06.2019 №EXP200619-FB та митною декларацією від 04.10.2019. Вказані документи наявні в матеріалах справи.

Між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та ТОВ "Галичина Агроінвест" (Постачальник) було укладено договір поставки від 23.09.2019 №ЧРК0042-С. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1 та Додаток № 1.1 до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки від 23.09.2019 №ЧРК0042-С позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; видаткові накладні; гарантійний лист; товарно-транспортні накладні; платіжні доручення; податкові накладні.

Придбане зерно було реалізоване до Туреччини за зовнішньоекономічним контрактом від 20.06.2019 EXP200619-FB та митною декларацією від 04.10.2019. Вказані документи наявні в матеріалах справи.

Між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та ТОВ "Стронгфест" (Постачальник) було укладено договори поставки від 06.02.2019 №42, від 04.03.2019 №3/040319/96, від 04.03.2019 №4/040319/97, від 04.03.2019 №5/040319/98. Відповідно до умов вказаних договорів Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2018 року Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1, № 1.1 та №1.2. до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки від 06.02.2019 №42 позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; видаткові накладні; гарантійний лист; товарно-транспортні накладні; платіжні доручення; податкові накладні.

Крім того, сторонами було укладено угоду від 11.10.2019 №101/596 щодо зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивачем зазначено, що оскільки, ТОВ "Стронгфест" не виконав свого зобов`язання щодо поставки зерна по договору від 10.07.2019 №319 за який AT "ДПЗКУ" перерахував грошові кошти у розмірі 8 074 998,30 грн., а позивач недоплатив за поставлене зерно, в тому числі по договору від 06.02.2019 №42, сторони домовилися зарахувати однорідні зустрічні вимоги. На виконання вищезазначених правовідносин AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надано додаток №1 до угоди від 11.10.2019 №101/596 та платіжне доручення від 09.10.2019 №1775857.

AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" уклало договір складського зберігання ТОВ "Зернова індустрія", а ТОВ "Стронгфест" переоформив складські документи на позивача. Вказані відносини складського зберігання зерна оформлені договором складського зберігання зерна від 16.07.2018 №ДЗ-1607-ДП/614.

На підтвердження виконання договорів позивачем надано відповідні документи.

Придбане зерно було реалізоване до Єгипту та Саудівської Аравії, Ізраїлю, Іспанії, Ірану за зовнішньоекономічними контрактами від 13.06.2019 ЕХР130619-FC/2, від 21.08.2019 №ЕХР210819-FB, від 30.05.2019 №ЕХР300519-FC, від 27.05.2019 №EXP270519-FC, від 29.05.2019 EXP290519-FC/2, від 29.05.2019 №EXP290519-FC, від 29.03.2019 №EXP290319-FC, від 03.04.2019 №EXP030419-FC/2 та митними деклараціями від 02.07.2019, від 18.09.2019, від 03.07.2019, від 18.06.2019, від 24.06.2019, від 11.07.2019, від 29.05.2019, від 10.06.2019. Вказані документи наявні в матеріалах справи.

Між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та ТОВ "Ясна Зоря 81" (Постачальник) було укладено договір поставки 25.06.2019 №МИК003-С. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємними частинами (Форми Додаткових угод - Додаток № 1, № 1.1 до Договору).

На підтвердження виконання умов договору поставки 25.06.2019 №МИК003-С позивачем надано: додаткові угоди; рахунки на оплату; видаткові накладні; гарантійний лист; товарно-транспортні накладні; платіжні доручення; податкові накладні.

Придбане зерно було реалізоване до Саудівської Аравії за зовнішньоекономічним контрактом 07.06.2019 № EXP070619-FB та митною декларацією від 27.08.2019.

В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що у АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по операціям з ТОВ "Зерно-Ойл", ТОВ "Глобалстоун", ПП "Адмімілк", ТОВ "Дніпротрейд 2017", ТОВ "Галичина Агроінвест", ТОВ "Стронгфест" та ПП "ФГ" "Ясна Зоря 81".

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 03.09.2019 у справі № 810/3790/17 зауважив, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Поряд з цим, відповідачем не встановлено жодних недоліків у документах, наданих Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на підтвердження спірних господарських операцій з ТОВ "Зерно-Ойл", ТОВ "Глобалстоун", ПП "Адмімілк", ТОВ "Дніпротрейд 2017", ТОВ "Галичина Агроінвест", ТОВ "Стронгфест" та ПП "ФГ" "Ясна Зоря 81".

При цьому, матеріали справи містять копії первинних документів, обсяг та зміст яких підтверджує реальність вказаних господарських відносин, що не заперечується відповідачем.

В частині тверджень апелянта стосовно того, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі № 811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Наведені в апеляційній скарзі висновки відповідача є безпідставними та недостатніми, позаяк вони базуються виключно на даних автоматизованих систем контролюючих органів, що не відповідає вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України.

Суд першої інстанції вірно наголосив на тому, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на вибірковій інформації стосовно контрагентів постачальників позивача.

Однак, згідно постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 820/7293/13-а правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі, а податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

Щодо посилань відповідача на інформацію, здобуту під час розслідування кримінальних проваджень, то матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 822/1815/17.

Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 24.04.2018 у справі № 2а/0370/205/12, від 20.03.2019 у справі № 813/1979/15, від 22.07.2020 у справі № 620/3925/18.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не було доведено та не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта стосовно порушень та податкової інформації щодо постачальників контрагентів Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", позаяк зазначені обставини в розумінні ПК України не є підставою для притягнення до відповідальності саме позивача, який не допускав порушень вимог податкового законодавства та жодним чином не доводить правомірність дій податкового органу в межах спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" є обґрунтованими, а тому правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги - відсутні.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 18.08.2022.