Справа № 640/12607/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ № 640/12607/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони України) та просить визнати протиправним та нечинним рішення Міністерства оборони України про проведення переговорної процедури для потреб оборони на закупівлю (ідентифікатор закупівлі UA-2019-06-20-002146-с) Продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), код ДК 021:2015-15890000-3 - продукти харчування та сушені продукти різні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Міноборони 20.06.2019 оприлюднено оголошення на веб-порталі Уповноваженого органу про проведення переговорної процедури для потреб оборони на зазначену закупівлю з очікуваною вартістю 119 814 238,40 грн з ПДВ, ознайомившись із яким позивач виявила умови переговорної процедури, які на її думку не відповідають чинному законодавству України, а також виявила дискримінаційні вимоги.

Зокрема, позивач вважає, що Міноборони перейняв на себе повноваження Кабінету Міністрів України, прийнявши наказ №90 від 04.03.2019, яким замість норм харчування, встановлених постановою КМУ №426 від 29.03.2002, встановив єдину вимогу до харчування - калорійність 3500 Ккал, яка всупереч наказу Міністерства охорони здоров`я України від 03.09.2017 №1073 не відповідає енерговитратам осіб, як встановлено постановою КМУ №1026 від 28.12.2016.

З метою отримання правового висновку щодо наказу №90 позивач звернулася до НДІ приватного права та підприємництва ім. Академіка Ф.Г. Бурчака Національної Академії правових наук України, який у висновку від 05.06.2019 зазначив, що наказ №90 є регуляторним актом.

Відтак, на переконання позивача наказ №90 не проходив передбаченої процедури як регуляторний акт, тому проведення процедури закупівлі прямо суперечить положенням статті 19 Конституції України, оскільки позивач, як потенційний переможець переговорної процедури, має ризик не отримати те, на що розраховує при укладенні договору з відповідачем, що призведе у свою чергу до збитків, оскільки у разі укладення договору з відповідачем позивач понесе витрати, які окуповуються упродовж строку дії договору (банківські гарантії, експлуатаційні потужності, лізинг транспортних засобів тощо).

Посилаючись на такі обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову, заборонено Міноборони проведення переговорної процедури для потреб оборони на закупівлю (ідентифікатор закупівлі UA-2019-06-20-002684-с, UA-2019-06-20-002146-с, UA-2019-06-20-001951-с, UA-2019-06-20-002161-с, UA-2019-06-20-001738-с) Продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), код ДК 021:2015-15890000-3 - продукти харчування та сушені продукти різні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року у задоволенні клопотання Міноборони про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року у справі №640/12607/19, скасовано.

Від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається незгода з позовними вимогами, зазначається, що позивачем не наведено аргументів, які б свідчили про порушення її прав або законних інтересів, оскільки позивач фактично не погоджується з оголошеною переговорною процедурою та вважає, що Міноборони не виконує вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики» в частині недотримання процедури розробки, оприлюднення та погодження регуляторного акту, зокрема - наказу від 04.03.2019 №90 «Про перехід військових частин (установ, закладів) Збройних Сил України на систему продовольчого забезпечення із застосування каталогу продуктів харчування у 2019 році».

Разом з тим, за твердженнями відповідача зазначений наказ стосується виключно діяльності військових частин ЗСУ, у зв`язку з чим не поширює свою дію на позивача та її діяльність, жодним чином не зачіпає її права та законні інтереси. Зазначений наказ є за правовою природою організаційно-розпорядчим актом, виданим Міноборони України в процесі здійснення виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції, є локальним актом, та виданий з метою врегулювання виключно внутрішньогосподарських відносин.

Окрім того, відповідач звертає увагу, що оскарження процедур закупівлі відбувається за Законом України «Про публічні закупівлі» до Уповноваженого органу, яким є Антимонопольний комітет України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року відмовлено представнику Міноборони у задоволенні заяви про розгляд справи в загальному провадженні та у задоволенні клопотань про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі №640/12607/19.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Міністерством оборони України прийнято наказ «Про перехід військових частин (установ, закладів) Збройних сил України на систему продовольчого забезпечення із застосуванням каталогу продуктів харчування у 2019 році» № 90 від 04.03.2019.

На виконання зазначеного наказу №90 на веб-порталі Уповноваженого органу 20 червня 2019 року оприлюднене оголошення про проведення переговорної процедури для потреб оборони на закупівлю (ідентифікатор закупівлі UA-2019-06-20-002146-с) Продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), код ДК 021:2015-15890000-3 - продукти харчування та сушені продукти різні.

Як зазначає в позові позивач, після ознайомлення з даним Оголошенням нею виявлено умови переговорної процедури, які на її думку не відповідають чинному законодавству України, а також дискримінаційні вимоги. Зокрема, позивач стверджує, що Міноборони не виконує вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики» в частині недотримання процедури розробки, оприлюднення та погодження регуляторного акту, зокрема - наказу від 04.03.2019 №90 «Про перехід військових частин (установ, закладів) Збройних Сил України на систему продовольчого забезпечення із застосування каталогу продуктів харчування у 2019 році». Відтак, оскільки наказ №90 не пройшов процедури, передбачені чинним законодавством для регуляторних актів, то і оголошена 20.06.2020 переговорна процедура для потреб оборони на закупівлю є, на переконання позивача, протиправною та нечинною.

Зазначені обставини є предметом дослідження суду у даній справі.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Організація, повноваження і порядок діяльності Міністерства оборони України визначено Положенням про Міністерство оброни України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 у редакці їпостанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 730.

Пунктом 1 Положення №730 визначено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Відповідно до пункту 8 Положення №730, Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Накази Міноборони, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності і громадянами.

За приписами частини другої (пункт 8 Положення №730), накази Міноборони, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Накази Міноборони, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності і громадянами.

Згідно з частинами третьою - шостою статті 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Всі накази міністерства оприлюднюються державною мовою на офіційному сайті міністерства в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Судом встановлено також, що 12 березня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва розглянуто справу №640/12605/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та нечинним наказу від 04.03.2019 № 90.

За результатами розгляду зазначеної справи судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зокрема, у рішенні від 12 березня 2020 року у зазначеній справі суд вказав, що Державною регуляторною службою України надано листа №8968/0/20-19 від 02.12.2019, у якому повідомлено, що положення наказу Міністерства оборони України № 90 не містять будь-яких вимог щодо розірвання діючих та укладання нових договорів про надання послуг з організації продовольчого забезпечення Збройних Сил України, не спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання. У зв`язку з цим, листом від 12.08.2019 №6608/0/20-19 Державна регуляторна служба України також надала висновок щодо непоширення вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" на наказ Міноборони №90 від 04.03.2019.

Також суд дійшов висновку, що наказ Міністерства оборони України № 90 є актом організаційно-розпорядчого характеру, виданим у процесі здійснення Міноборони виконавчо-розпорядчих функцій, з метою виконання вимог законодавства щодо забезпечення безперервного процесу харчування особового складу військових частини (установ, закладів) Збройних Сил України під час переходу на систему продовольчого забезпечення із застосуванням каталогу продуктів харчування.

Судом також в рамках розгляду справи №640/12605/19 досліджувався наданий позивачем висновок Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної Академії Правових Наук України від 05.07.2019 про те, що оскаржуваний наказ є регуляторним актом.

Зазначений експертний висновок наданий позивачем в якості доказу і у даній справі №640/12607/19, який судом не сприймається, оскільки Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань регуляторної політики, і останньою надано інформацію щодо непоширення вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" на наказ Міноборони №90, про що зазначено в судовому рішенні від 12 березня 2020 року у справі №640/12605/19.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи з того, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року у справі 640/12605/19 набрало законної сили, суд у даній справі враховує викладені у зазначеному рішенні обставини та висновки, які не потребують додаткового доказування.

Враховуючи зазначене, оскільки позивач напряму пов`язує протиправність оскаржуваної у даній справі оголошеної переговорної процедури для потреб оборони на закупівлю з протиправністю наказу Міноборони №90 від 04.03.2019, щодо якого Окружний адміністративний суд міста Києва у справі 640/12605/19 вже ухвалив рішення про відсутність ознак протиправності за тотожних обставин, на які позивач посилається як на підставу позову, суд у даній справі вважає доводи позивача необґрунтованими та непідтвердженими наявними у справі матеріалами та встановленими судом під час розгляду обставинами.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Як зазначає сама позивач в адміністративному позові, вона є потенційним переможцем переговорної процедури та має ризик не отримати те, на що розраховує при укладенні договору з відповідачем.

Відтак, у даному випадку йдеться про ймовірні події, які можуть, на думку позивача, настати у майбутньому.

Разом з тим, суд не вирішує питання на майбутнє, а при розгляді адміністративних спорів виходить з обставин та фактів, які свідчать про реальне та дійсне порушення прав та законних інтересів осіб, які звернулися до суду.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням результатів розгляду даної справи та висновків суду, викладених вище, підстав для відшкодування позивачу судових витрат, суд не вбачає.

Керуючись статтями 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254, 257-263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та нечинним рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Міністерство оборони України, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, .

Суддя В.І. Келеберда