Справа № 640/6407/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду

10 травня 2022 року м. Київ № 640/6407/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючої судді Клочкової Н.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у адміністративній справі № 640/6407/20 за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладеного у листі в якому було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30 серпня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01 жовтня 2017 року перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури міста Києва № 18/66 від 28 лютого 2020 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, та враховуючи вину Кабінету Міністрів України, органу Пенсійного фонду України, у навмисному затягуванні перерахунку, грубій незаконній відмові Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, провести виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією, здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкту владних повноважень та не перерахунку пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладеного у листі в якому було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30 серпня 2017 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури міста Києва № 18/66 від 28 лютого 2020 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

23 вересня 2021 року на підставі вказаного вище рішення Окружним адміністративним судом міста Києва було видано виконавчі листи.

Надалі, на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про визнання протиправною бездіяльності, допущеної суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить суд постановити окрему ухвалу і направити її суб`єктам владних повноважень - в Головне управління Пенсійного Фонду України в місті Києві для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме виконати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 2019 року, здійснивши з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Прокуратури міста Києва № 18/66 від 27 лютого 2020 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, та виплатити разово різницю невиплаченої пенсії у зв`язку з відмовою у проведенні перерахунку.

В обґрунтування поданої заяви, позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, повністю ігноруються вимоги статей 129-1 Конституції України та статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо належного виконання рішення суду с приводу перерахунку та виплати належної позивачу пенсії, вказані дії, за твердженням позивача порушують його права, що і стало підставою для звернення до суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріали поданої ОСОБА_1 заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у адміністративній справі № 640/6407/20 за позовом про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у адміністративній справі № 640/6407/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або у судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Відповідно до пункту 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Як вже було судом зазначено вище, за правилами частин 1, 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм права суд приходить до висновку, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

З аналізу матеріалів справи, зокрема, наданих позивачем разом з заявою документів та доказів вбачається, що позивач за наслідками розгляду справи та набранням рішення від Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2021 року законної сили, отримав виконавчі листи від 23 вересня 2021 року № 640/6407/20 та в подальшому постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковським Тарасом Олександровичем від 17 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 67505816 щодо виконання рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури міста Києва № 18/66 від 28 лютого 2020 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, з аналізу Автоматизованої системи виконавчих проваджень за пошуковим номером виконавчого провадження ВП № 67505816 судом не було встановлено наявності постанови про закриття/закінчення виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2021 року № 640/6407/20 на даний час триває.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) вказано, що «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 523/9329/19.

Також, з аналізу наявного в матеріалах справи листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 11 січня 2022 року № 2600-0903-5/4312 вбачається, що пенсійним органом на виконання вказаного вище рішення Окружного адміністративного суду міста Києва було здійснено перерахунок пенсії позивача у відповідності до висновків і приписів суду, та зазначено, що виплата нарахованої заборгованості буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, що на переконання суду, на даний момент свідчить про вчинення боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві дій пов`язаних з виконанням рішення суду.

Отже, беручи в сукупності вищевикладене судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що вирішуючи питання щодо визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними щодо неналежного виконання рішення суду, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання протиправності дій/бездіяльності відповідача у справі суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Необхідно також зауважити, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вирішує спір повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення. Потреба у постановлені судом окремої ухвали за наслідком розгляду такої заяви може бути зумовлена виключно діями та бездіяльністю, що свідчать про умисне ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення. При цьому необхідно зауважити, що суд не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, а тому, доводи позивача стосовно протиправності бездіяльності відповідача щодо вчинення дій, які не передбачені резолютивною частиною рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи викладене, на переконання суду, в даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду в загальному порядку.

Частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

З аналізу вищевикладеного можна прийти до висновку, що на даному етапі уповноваженим органом, відповідно до вимог чинного законодавства виконуються вимоги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва та виконавче провадження відкрите на підставі виконавчих листів виданих Окружним адміністративним судом міста Києва продовжує тривати.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у адміністративній справі № 640/6407/20.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у адміністративній справі № 640/6407/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова