Справа № 640/12477/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року м. Київ № 640/12477/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, скасування листів, зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі 761/11488/19 від 02 березня 2020 року, у зв`язку з перерахунком пенсії по втрати годувальника утриманцю ОСОБА_1 відповідно з 1 жовтня 2017 року і осучаснення пенсії відповідно до Закону України 2148-VIII про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 згідно положення пунктів 4-3, 4-7 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням усіх підвищень пенсії по втрати годувальника відповідно до перерахунків кожного року за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 50% пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії яку годувальник отримував на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 37 закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- скасувати лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600- 0504-8/165319 від 20.11.2020;

- скасувати лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600- 0501-8/13077 від 29.01.2021;

- скасувати лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №113772/04 від 28.05.2019;

- скасувати лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №6879- 5043/Ш-02/8-2600/21 від 23.03.2021;

- скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з перерахунком від 15.01.2021 за листом № 2600-0213-8/45495 від 17.03.2021, з пенсійної справи ОСОБА_1 пенсійна справа - №9323, яким було визначено перерахунок пенсії по втрати годувальника утриманцю ОСОБА_1 , що підтверджують про виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва № 761/11488/19 від 02 березня 2020 року, згідно з листом Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві номер 2600-0504-8/165319 від 20.11.2020;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві перерахувати і виплатити, з урахуванням осучаснення пенсії по втрати годувальника утриманцю ОСОБА_1 відповідно з 01 жовтня 2017 року у зв`язку з осучасненням пенсії відповідно до Закону України 2148-VIII про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 згідно положення пунктів 4-3, 4-7 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та перерахувати і виплатити починаючі з 01 жовтня 2017 року та з урахуванням усіх підвищень пенсії по втрати годувальника відповідно до перерахунків кожного року за 2018, 2019, 2020, 2021 роки у повному обсязі, 50 % пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії яку годувальник отримував на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 37 закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач виконав не рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2020 №761/11488/19, без врахування осучаснення пенсії, відповідно до Закону України 2148-VIII про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017, згідно положення пунктів 4-3, 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та без урахуванням усіх підвищень пенсії по втраті годувальника відповідно до перерахунків кожного року за 2018, 2019, 2020, 2021 роки у повному обсязі, 50 % пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії яку годувальник отримував на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 37 закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Також, позивач вважає, що листи та розпорядження відповідача про повернення переплати пенсії за період з 01.10.2017 по 31.10.2020 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування зазначає, що ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2020 №761/11488/19 здійснило призначення, перерахування та виплату утриманцю ОСОБА_1 з 01.10.2017, з урахуванням ухвали про виправлення описки в судовому рішенні, 50% пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії, які годувальник отримав на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте в жовтні 2020 року після виконання рішення суду відбулось зменшення розміру пенсії позивача через виявлену переплату в розмірі 76 698,11 грн. за період з 01.10.2017 по 31.10.2020, про що повідомило позивача листом від 20.11.2020 №2600-0504-8/165319.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 02.03.2020 №761/11488/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, перерахувати і виплатити утриманцю ОСОБА_1 з 01.10.2016 згідно зі статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії, які годувальник отримав на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.04.2020 виправлено дату виплати пенсії по втраті годувальника з 01.10.2016 на з 01.10.2017 та дату звернення позивача з листопада 2015 року на листопад 2016 року.

За твердженнями відповідача, що не заперечується позивачем рішення Окружного адміністративного суду м. Києва рішенням від 02.03.2020 №761/11488/19, яке набрало законної сили 02.10.2020, виконано та з 01.10.2017 перераховано пенсію згідно зі статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії, які годувальник отримав на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак після здійснення перерахунку пенсії в жовтні 2020 року, відповідач виявив переплату у розмірі 76 698,11 грн. за період з 01.10.2017 по 31.10.2020.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0504-8/165319 від 20.11.2020 повідомлено позивача про виникнення переплати у розмірі 76 698,11 грн. за період з 01.10.2017 по 31.10.2020 та про можливість самостійного повернення таких коштів на відповідний розрахунковий рахунок.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600- 0501-8/13077 від 29.01.2021 повторно повідомлено позивача про наявну переплату пенсії та запропоновано добровільно внести кошти на відповідний розрахунковий рахунок.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №6879- 5043/Ш-02/8-2600/21 від 23.03.2021 повідомлено позивача про наслідки неповернення коштів, а саме можливе звернення до суду за примусовим стягненням коштів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 2600-0213-8/45495 від 17.03.2021 позивачу надано розпорядження про призначений (перерахований) розмір пенсії.

Також, позивач зазначив, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №113772/04 від 28.05.2019 було повідомлено про переплату пенсії за період з 01.10.2017 по 31.10.2019 у розмірі 1000 грн.

Позивач не погоджуючись із здійсненим перерахунком та із вище зазначеними листами, звернувся до суду з даним позовом.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є: …9) обов`язковість судового рішення (ст.129), суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст.129-1).

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2020 №761/11488/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, перерахувати і виплатити утриманцю ОСОБА_1 з 01.10.2016 згідно зі статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії, які годувальник отримав на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, за твердженнями позивача відповідач виконав судове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2020 №761/11488/19, але без осучаснення пенсії відповідно до Закону України 2148-VIII про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 згідно положення пунктів 4-3, 4-7 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та без урахуванням усіх підвищень пенсії по втрати годувальника відповідно до перерахунків кожного року за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 50% пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 по розміру даних пенсії яку годувальник отримував на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 37 закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак, суд наголошує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виконало судове рішення в межах резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2020 №761/11488/19, а відтак у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача виконати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2020 №761/11488/19 із зазначенням іншої резолютивної частини.

Враховуючи зазначене, позовна вимога про скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з перерахунком від 15.01.2021 за листом № 2600-0213-8/45495 від 17.03.2021, з пенсійної справи ОСОБА_1 пенсійна справа - №9323, яким було визначено перерахунок пенсії по втрати годувальника утриманцю ОСОБА_1 , що підтверджують про виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва № 761/11488/19 від 02 березня 2020 року, згідно з листом Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві номер 2600-0504-8/165319 від 20.11.2020, теж не підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про скасування листів Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

При тлумаченні вищезгаданих норм права, Верховний Суд України в постанові від 15 грудня 2015 року (справа № 800/206/15) вказав на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто, що певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є визнання протиправними та скасування листів Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600- 0504-8/165319 від 20.11.2020, №2600- 0501-8/13077 від 29.01.2021, №113772/04 від 28.05.2019, №6879- 5043/Ш-02/8-2600/21 від 23.03.2021.

При цьому, право на звернення до суду реалізовано особою в порядку, встановленому КАС України, зокрема, відповідно до ст.5 КАС України.

Згідно з п.п.2,3,4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суб`єкти владних повноважень можуть приймати управлінські рішення двох видів: нормативно-правові та акти індивідуальної дії. При цьому, лише обов`язкові до виконання рішення компетентного органу можуть породжувати правові наслідки для відповідних осіб.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, обов`язковою ознакою дій, рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер, тобто вказані дії встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки певної особи (певного кола осіб).

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскаржувані листи за своєю природою прямо не створюють правових наслідків для позивача у сфері публічно-правових відносин, оскільки фактично носять виключно інформаційний характер.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та, відповідно, про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа