Справа № 200/19158/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2022 року Справа№200/19158/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2021 року позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), у якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 14.07.1986 року по 22.08.1986 року, з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року, з 05.04.1989 року по 01.06.1989 року, з 02.11.1989 року по 19.04.1993 року, з 06.05.1993 року по 22.09.1993 року, з 20.06.1994 року по 15.12.1995 року, з 17.09.1996 року по 28.06.1999 року із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців з 23.08.2018 року (з часу призначення пенсії);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити, з урахуванням раніше фактично виплачених сум, перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком згідно ч.1 ст.ст. 27, 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з врахуванням до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 14.07.1986 року по 22.08.1986 року, з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року, з 05.04.1989 року по 01.06.1989 року, з 02.11.1989 року по 19.04.1993 року, з 06.05.1993 року по 22.09.1993 року, з 20.06.1994 року по 15.12.1995 року, з 17.09.1996 року по 28.06.1999 року із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців з 23.08.2018 року (з часу призначення пенсії).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.08.2018 року їй була призначена пенсія за віком. Однак, період стажу з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року не зараховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення визнаний некоректним. А саме - наявні виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення. Вважає дії відповідача щодо незарахування до загального трудового стажу зазначеного періоду неправомірним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є наявна у неї трудова книжка.

Крім того, протиправними є дії відповідача щодо незарахування з часу призначення пенсії позивача з 23.08.2018 року до страхового стажу періоду роботи з 10.11.1986 р. по 04.04.1989 р. у Верхнеколвинской початковій школі та інших спірних періодів роботи у пільговому обчисленні в районах Крайньої Півночі (з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців).

Стосовно пільг за роботу в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зазначає наступне. Відповідно до п.5 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Факт його роботи в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються із наданими довідками. Тому спірні періоди в районах Крайньої Півночі підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців, що підтверджений наданими архівними довідками. Наведене стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду. Відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

Відповідач відзив на адміністративний позов у встановлений строк не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

З 31.01.2022 року по 28.02.2022 року суддя перебував у відпустці. Після її завершення у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду №14/І-г від 26.02.2022 про запровадження особливого режиму роботи суду, у встановлений КАС України строк рішення по справі не було прийнято. Справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення. Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

З 23.08.2018 року позивач перебуває на обліку та отримуєте пенсію за віком, призначену та обчислену у відповідності до Закону України від 09.07.2003 №1058 „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При призначенні пенсії позивачем до органу ПФУ була надана трудова книжка серії НОМЕР_2 , дата заповнення - 01.08.1983 року, у якій між інших наявні наступні записи:

Запис №6 - 14.07.1986 року прийнята у восьмий професійний загін пожежної охорони;

Запис № 7 - 22.08.1986 року звільнена за власним бажанням;

Запис №8 - 10.11.1986 року прийнята прибиральницею у Верхнеколвинській початковій школі;

Запис № 9 - 04.04.1989 року звільнена переводом за ст. 29 КЗпП;

Запис №10 - 05.04.1989 року прийнята швейцаром у проектно-будівельному об`єднанні «Комінефтепроектстрой»;

Запис №11 - 01.06.1989 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №12 - 02.11.1989 року - прийнята ученицею швачки у Печорську швейну фабрику;

Запис №13 - 19.04.1993 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №14 - 06.05.1993 року прийнята у дитячий садок №94 ст. Печора завгоспом;

Запис №15 - з 22.09.1993 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №16 - з 20.06.1994 року прийнята продавцем у ТОО «Александр»;

Запис №17 - 15.12.1995 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №18 - 17.09.1996 року прийнята в АООТ «Лоск» приймачем -продавцем;

Запис №21 28.06.1999 року звільнена по уходу за дитиною до 14 років.

Як вбачається з наданої відповідачем Форми РС-право, вказані періоди роботи позивача зараховані до загального страхового стажу без застосування коефіцієнту 1,5.

Крім того, листом від 07.09.2021 року відповідач повідомив позивача про те, що період стажу з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року не зараховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення некоректний, а саме наявне виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення.

Архівною довідкою №1079 від 11.07.2018 року, наданою муніципальним архівом адміністрації муніципальної освіти міського округу «Усинск» підтверджується, що позивач з 10.11.1986 р. була прийнята прибиральницею у Верхнеколвинску початкову школу.

В архівній довідці №2906-18 від 03.09.2018 року, яка видана «Національним архівом республіки Комі», містяться дані, що позивач з 05.04.1989 року прийнята швейцаром у проектно-будівельному об`єднанні «Комінефтепроектстрой». Підприємства на яких працював позивач віднесені к районам Крайньої Півночі.

Відповідно до архівної довідки № 23 від 05.03.2018 року, наданої ТОВ «Лоск», позивач з 17.09.1996 року по 28.06.1999 року працювала приймачем- продавцем в АООТ «Лоск». У довідці № 24 від 05.03.2018 року вказано, що за вказаний період роботи позивач отримувала заробітну плату.

Не погодившись із діями відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 14.07.1986 року по 22.08.1986 року, з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року, з 05.04.1989 року по 01.06.1989 року, з 02.11.1989 року по 19.04.1993 року, з 06.05.1993 року по 22.09.1993 року, з 20.06.1994 року по 15.12.1995 року, з 17.09.1996 року по 28.06.1999 року із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Відповідно до частин 1-3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Відповідачем не заперечується, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 60 років.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалося, відповідач в обґрунтування не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року навів, що запис про звільнення некоректний, оскільки маються виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення.

З цього приводу суд зазначає наступне. На момент вчинення спірного запису у трудовій книжці позивача була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85) (далі - Інструкція №162).

Відповідно до п.1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.9 Інструкції №162 встановлено, що у розділах "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після вказівки відповідного порядкового номера, дати внесення запису у графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою професією (посадою)" і в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис із якого неправильно внесено до трудової книжки.

Згідно з п.2.5 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Пунктами 2.7, 2.8 Інструкції №162 визначено, якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що стоїть вище, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Виправлені відомості про роботу, про переклади на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваної роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Враховуючи очевидність внесення виправлень в трудовій книжці позивача (у дату звільнення 04.04.1989 року з Верхнеколвинської початкової школи) не у вказаний вище спосіб, суд визнає порушення порядку заповнення трудової інструкції позивача, однак не вважає таке підставою для не зарахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки Інструкція №162 у випадку порушення правил виправлення записів у трудовій книжці не передбачає її недійсності або нікчемності записів у неї, тобто настання абсолютних наслідків для особи, щодо якої вона складена.

Пунктом 8.1 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. N 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (СП СРСР, 1973, N 21, ст. 115).

Згідно з п. 18 цієї Постанови відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, чинним на момент вчинення спірного запису у трудовій книжці законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил заповнення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Більше того, орган Пенсійного фонду наділений правом звернення до підприємств, архівів із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії. Проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Натомість, як вбачається з довідки Муніципального архіву адміністрації муніципального утворення міського округу Усинск від 11.07.2018 №1079 період роботи позивача у Верхньоколвинській початковій школі прибиральницею підтверджується особовими рахунками із заробітної плати з листопада 1986 року по квітень 1989 року, що відповідає випрпавленим даним трудової книжки НОМЕР_3 .

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що у відповідача були наявні підстави для зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу внесені до трудової книжки НОМЕР_3 , дата заповнення 06.04.1981 року, тому відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо не зарахування періоду роботи позивача з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року у Верхнеколвинській початковій школі до страхового стажу.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити, з урахуванням раніше фактично виплачених сум, перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком з врахуванням до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 14.07.1986 року по 22.08.1986 року, з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року, з 05.04.1989 року по 01.06.1989 року, з 02.11.1989 року по 19.04.1993 року, з 06.05.1993 року по 22.09.1993 року, з 20.06.1994 року по 15.12.1995 року, з 17.09.1996 року по 28.06.1999 року із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців з 23.08.2018 року (з часу призначення пенсії), суд зазначає наступне.

З наданої відповідачем Форми РС-право вбачається, що спірні періоди роботи позивача зараховані до загального страхового стажу без застосування коефіцієнту 1,5 до періоду роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 62 Закону № 1058-IV визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

При цьому пункт 7 Порядку №637 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28 пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Зважаючи на положення вказаних нормативних актів суд дійшов висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таким чином, достатньо одного із перерахованих документів для підтвердження пільгового стажу, а не їх сукупності.

Відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №266/258/16-а, від 18.06.2020 у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 у справі №140/1319/16-а, від 10.09.2019 у справі №348/2208/16-а, які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вже зазначалося, за спірні періоди роботи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , дата заповнення - 01.08.1983 року, наявні записи наступного змісту:

Запис №6 - 14.07.1986 року прийнята у восьмий професійний загін пожежної охорони;

Запис № 7 - 22.08.1986 року звільнена за власним бажанням;

Запис №8 - 10.11.1986 року прийнята прибиральницею у Верхнеколвинській початковій школі;

Запис № 9 - 04.04.1989 року звільнена переводом за ст. 29 КЗпП;

Запис №10 - 05.04.1989 року прийнята швейцаром у проектно-будівельному об`єднанні «Комінефтепроектстрой»;

Запис №11 - 01.06.1989 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №12 - 02.11.1989 року - прийнята ученицею швачки у Печорську швейну фабрику;

Запис №13 - 19.04.1993 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №14 - 06.05.1993 року прийнята у дитячий садок №94 ст. Печора завгоспом;

Запис №15 - з 22.09.1993 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №16 - з 20.06.1994 року прийнята продавцем у ТОО «Александр»;

Запис №17 - 15.12.1995 року звільнена по уходу за дитиною;

Запис №18 - 17.09.1996 року прийнята в АООТ «Лоск» приймачем -продавцем;

Запис №21 28.06.1999 року звільнена по уходу за дитиною до 14 років.

Зміст вищенаведених записів не дозволяє віднести роботу за усі ці періоди до роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Належними та допустимими письмовими доказами суду не доведене місцезнаходження та правовий статус територій, на яких знаходилися Восьмий професійний загін пожежної охорони, Печорська швейна фабрика, Дитячий садок №94 ст. Печора, ТОО «Александр».

Водночас, в наданих позивачем архівних довідках №1079 від 11.07.2018 року, №2906-18 від 03.09.2018 року, № 23 від 05.03.2018 року підтверджені відомості про окремі спірні періоди роботи позивача із зазначенням про їх належність до районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до них, а саме:

з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року працювала прибиральницею у Верхнеколвинській початковій школі;

з 05.04.1989 року по 01.06.1989 року працювала швейцаром у проектно-будівельному об`єднанні «Комінефтепроектстрой»;

з 17.09.1996 року по 28.06.1999 року працювала приймачем- продавцем в АООТ «Лоск».

Відповідач не надав обгрунтування підстав незастосування до цих періодів коефіцієнту, на якому наполягала позивач. Відтак в цій частині поведінка відповідача не може бути визнана мотивованою та такою, що відповідає критеріям, наведеним у п.3 ч.2 ст. 2 КАС України (обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи наведене суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача з метою ефективного захисту порушеного права належить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу періоду роботи з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року у Верхнеколвинській початковій школі до страхового стажу;

зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року у Верхнеколвинській початковій школі;

зобов`язати відповідача провести нарахування пенсії позивачу з дати подання заяви про призначення пенсії за віком з урахуванням архівних довідок Муніципального архіву адміністрації муніципальної освіти міського округу «Усинск» №1079 від 11.07.2018 року, Національного архіву республіки Комі №2906-18 від 03.09.2018 року, ТОВ «Лоск» № 23 від 05.03.2018 року, та з урахуванням висновків суду.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 КАС України) є правом суду, а не обов`язком. Його відсутність не виключає обов`язковості судового рішення до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України). Застосування судом зазначеного права має бути вмотивованим. Суд у даній справі не вбачає підстав для сумнівів у можливості виконання його рішення відповідачем, інших загроз обов`язковості рішення суду. Тому з урахуванням відсутності відповідного мотивування у клопотанні позивача, не суд вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням власного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень у розмірі 454,00 грн. (50% від сплаченої суми судового збору) на користь позивача, оскільки останнім при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року у Верхнеколвинській початковій школі до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) період роботи з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року у Верхнеколвинській початковій школі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) провести розрахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на дату подання заяви про призначення пенсії за віком: із зарахуванням періоду роботи з 10.11.1986 року по 04.04.1989 року у Верхнеколвинській початковій школі до страхового стажу; з урахуванням архівних довідок муніципального архіву адміністрації муніципальної освіти міського округу «Усинск» №1079 від 11.07.2018 року, Національного архіву республіки Комі №2906-18 від 03.09.2018 року, ТОВ «Лоск» № 23 від 05.03.2018 року; а також з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19 серпня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.