Справа № 640/5765/22
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 травня 2022 року м. Київ № 640/5765/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., вивчивши позовну заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5, корпус А) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області податкові повідомлення-рішення (форми «Ф») від 18.11.2019 № 0-1031, № 0-1031, № 0-1031, № 0-1031, № 0-1031.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з моменту отримання вказаної ухвали, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

17.05.2022 представником позивача подана до суду заява про усунення недоліків.

Так, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду представник позивача посилається на не одержання його довірителем податкових повідомлень-рішень у зв`язку з її не проживанням за адресою їх надсилання та тим, що остання не має ніякого відношення до вказаної адреси та не була там зареєстрована; у додатку до листа ГУ ДПС у Київській області від 02.07.2021 не надано копій вказаних податкових повідомлень-рішень; 20.12.2021 позивач уклала з адвокатом договір, а 28.12.2021 отримано відповідь від контролюючого органу і саме з цієї дати необхідно обраховувати строк звернення до суду; в Україні існують карантинні обмеження до 31.05.2022 та існували весь час з моменту, коли позивач дізналась про існування вказаних рішень. Також посилається на судову практику Верховного Суду, зокрема, на постанову від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20 та від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 та що раніше до відповідних правовідносин застосовувався термін позовної давності 1095 днів.

Вивчивши заяву представника позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення (форми «Ф») від 18.11.2019 № 0-1031, № 0-1031, № 0-1031, № 0-1031, № 0-1031.

До суду з даним позовом позивач звернувся 17.02.2022.

Встановлені обставини свідчать про те, що позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що дізнавшись про перебування майна у податковій заставі, 17.06.2021 вона звернулась до Ірпінської ДПІ ГУ ДПС у Київській області з вимогою надати відповідні податкові повідомлення-рішення, проте такі до відповіді відповідача від 02.07.2021 додані не були.

Наведене дає суду підстави для висновку, що позивач дізналась про порушення своїх прав ще 17 червня 2021 року.

Також, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, саме згідно заяви ОСОБА_1 від 16.03.2016 про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зареєстровано місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 (Форма № 5ДР Додатку 11 до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків), за якою і надіслано контролюючим органом зазначені податкові повідомлення-рішення та які, згідно відповіді від 02.07.2021, повернулись на адресу контролюючого органу з відміткою: "За закінченням терміну зберігання".

Крім того, саме в силу положень п. 70.7 ст. 70 ПК фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, саме позивач зобов`язана була повідомити відповідача про зміну своєї адреси та наведеною вище заявою спростовуються доводи представника позивача, що остання не має ніякого відношення до вказаної адреси.

Також у заяві про усунення недоліків на підтвердження поважності причин пропуску встановленого строку звернення до суду представник позивача зазначає, що у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 останній відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18. Вказує, що відповідно до нових правових позицій Верховного Суду строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду у таких справах значно скорочено, оскільки раніше до подібних правовідносин застосовувався "термін давності 1095 днів". А судова палата акцентувала увагу на тому, що зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатись як поважна причини при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах.

З приводу наведеного суд зазначає, що постанова Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 була опублікована 10.12.2020, тобто, з дати зміни практики станом на момент звернення з даним позовом до суду (17.02.2022) минуло більше дванадцяти місяців та минуло більше шести місяців з моменту звернення позивача (17.06.2021) до відповідача, протягом яких позивач мав можливість звернутись до суду з позовною заявою та просити суд визнати поважними причини пропуску строку на цій підставі.

У частині посилань представника позивача на постанову Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20 суд зазначає, що у даному рішенні Верховним Судом підтверджено шестимісячний строк звернення до суду для оскарження податкових повідомлень-рішень, проте судом звернуто увагу, що у зазначеній справі позивач звернувся до суду 23.09.2020 й рішення суду першої інстанції було ухвалено 27.11.2020, тобто на час ухвалення Верховним Судом постанови у справі № 500/2486/19, однак до моменту його офіційного оприлюднення.

З огляду на наведене, суд вважає необгрунтованими посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20 в обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилань представника позивача на карантинні обмеження, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу ІI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020 процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Оскільки вказаний Закон набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені у зв`язку зі встановленням карантину, закінчились 07.08.2020.

Таким чином, вказані підстави в обґрунтування строку звернення до суду визнаються судом неповажними.

Не може бути взято судом до уваги укладення між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги як поважна причина пропуску строку звернення до суду, позаяк такий договір укладено 20.12.2021, тобто, вже після спливу шестимісячного строку звернення до суду з моменту, коли позивач дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

А отже, і одержання відповіді від 28.12.2021 на адвокатський запит представника позивача від 20.12.2021, не може свідчити про дотримання строку звернення до суду, оскільки сам запит було також надіслано з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Додатково суд звертає увагу і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Суд звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям:

- це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

- ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

За змістом частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані представником позивача причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом є неповажними, відповідно, у суду відсутні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що судом визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами слід повернути позивачеві.

Згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.П. Катющенко