Справа № 932/2326/22
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/2326/22
Провадження № 2а/932/76/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вовчук О.Ю. звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №466706 від 28.04.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, а провадження про адміністративне правопорушення закрити, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.04.2022 року постановою поліцейського роди 2 батальйону 3 капралом поліції УПП в Дніпропетровській області Нестеренко Є.І. серії БАА №466706 в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. В постанові зазначено, що 28.04.2022 року о 19 год. 43 хв. в м. Дніпрі на вул. А.Фабра біля буд. 27, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 «е» ПДР України. Вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що вказаних дій він не вчиняв, не було доведено, що саме його транспортний засіб, рухаючись в потоці автомобілів, здійснив такі дії. Постанова не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, не доводить наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Окрім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівник відповідача позбавив ОСОБА_1 можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, порушив вимоги щодо процедури розгляду справи. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вважає безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству України. У зв`язку з чим дана постанова є незаконною і необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2022 року зазначена справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.06.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві представник відповідача, окрім посилання на норми КУпАП, КАС України, Закону України «Про Національну поліцію», зазначив, що 28.04.2022 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області Нестеренко Є.І. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., в якій зазначено про те, що останній, керуючи транспортним засобом Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Дніпрі, по вул. Сєрова (наразі вул. А. Фабра) в районі будинку 27, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України. Вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.20105 року. Працівник поліції, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п.8.7.3 «е» ПДР України, за вчинення якого ч.2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, ним було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення була зафіксована на нагрудний відеореєстратор працівника поліції, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі УПП згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео. Обставини, викладені позивачем в позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Вважає, що за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою від 28 квітня 2022 року серії БАА №466706 у справі про адміністративне правопорушення інспектором взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області Нестеренко Є.І. накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України. В постанові зазначено, що 28.04.2022 року о 19 год. 43 хв. в м. Дніпрі на вул. Сєрова біля буд. 27, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry д.н.з., НОМЕР_1 , здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 «е» ПДР України. Відеозапису вказаного правопорушення суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 283 КпАП України, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 4 ст. 283 КпАП України передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до постанови серії БАА №466706 від 28.04.2022 року позивачу інкримінується порушення вимог п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353 встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

Пункт 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, встановлює, що сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. На ОСОБА_1 інспектором поліції накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, у розмірі 510,00 гривень, як на водія, який керував транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , та здійснив рух на вул. Сєрова (наразі вул. А.Фабра) в м. Дніпрі на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху. Позивач не погодився із цією постановою, посилаючись на те, що не порушував вимоги п. 8.7.3 «е», оскільки рухався в загальному потоці автомобілів, розпочав рух на жовтий, а перехрестя проїжджав вже на зелений сигнал світлофора. Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують правомірність його постанови та доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху. Одного лише опису у оскарженій постанові адміністративного правопорушення у вигляді порушення п. 8.7.3 «е» ПДР України не достатньо для доведення факту вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно із вимогами ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Внаслідок недоведеності факту порушення позивачем вищенаведених вимог КУпАП, та не надання відповідачем доказів правомірності його дій з винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення на нього штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування оспорюваної ним постанови та закриття провадження по справі підлягають задоволенню.

Також, у позові позивач просить понесені ним судові витрати по справі, а зокрема, витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн. покласти на відповідача. В обґрунтування цих вимог представник позивача посилається на те, що позивач для належного та кваліфікованого оформлення документів для подання адміністративного позову до суду уклав договір з адвокатом Вовчуком О.Ю. на здійснення правничої допомоги щодо захисту інтересів у судовій справі без обмеження повноважень для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серія БАА № 466706 від 28.04.2022 року. Вартість послуг склала 1 000,00 грн., які позивач сплатив повністю, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 29.04.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №13/1-2204-29 від 29.04.2022 року про сплату послуг адвоката та актом приймання-передачі послуг від 29.04.2022 року.

В наданому суду відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував проти стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління понесених позивачем витрат на правничу допомогу, посилаючись на необґрунтованість таких вимог та відсутність належних доказів, що підтверджують фактичне надання фахівцем у галузі права відповідних послуг та їх прийняття позивачем.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ч.3 цієї статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч.3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.1-5 ст. 242 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.04.2022 року між позивачем та адвокатом Вовчуком О.Ю. укладено договір про надання професійної правової допомоги. Відповідно до п.1 цього договору за дорученням позивача адвокат Вовчук О.Ю. прийняв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 правову допомогу щодо захисту інтересів у судовій справі для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №466706 від 28.04.2022 року. У відповідності до п.2, 3 після виконання своїх зобов`язань за договором адвокат підписує з клієнтом Акт виконаних робіт до цього договору. Адвокат зобов`язався здійснити консультування щодо порушених прав клієнта, виконати усний аналіз спору та документів, підготувати заяви по суті, здійснити представництво інтересів клієнта в суді; вартість гонорару за договором становить 1000,0 грн.

Відповідно до «Акту прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 29.04.2022 року» від 29.04.2022 року адвокатом Вовчуком О.Ю. надавались позивачу наступні послуги: надана консультація тривалістю 1 година 300,00 грн. за годину, вивчення наданих клієнтом документів тривалістю 1 година 300,00 грн. за годину, вивчення судової практики та складання позовної заяви з додатками тривалістю 1 година 400,00 грн. за годину, а всього на надання зазначених послуг витрачено 3 години роботи, виходячи із розрахунку та умов договору 1000,0 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 13/1-2204-29 від 29.04.2022 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Вовчуку О.Ю. кошти у розмірі 1000,00 грн. за договором від 29.04.2022 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у вказаному вище розмірі, до позову також додано копію ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Вовчуком О.Ю. серії АА № 1071006 від 29.04.2022 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Вовчуком О.Ю.

Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, суд вважає наступне.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (надання консультації, підготовки позовної заяви), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 139, 143 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, , понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.

Також за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, , підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №466706 від 28 квітня 2022 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., а всього 1992,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня отримання його копії особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева