Справа № 826/4021/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року м. Київ № 826/4021/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа Київська міська державна адміністрація

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі-відповідач), третя особа Київська міська державна адміністрація, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо призначення та порядку проведення обстеження земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать мені, ОСОБА_1 на праві власності, на дотримання вимог земельного законодавства, за наслідками якого складено акт обстеження земельної ділянки №17-2023-03 від 04.12.2017;

- визнати висновки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), викладені в акті обстеження земельної ділянки від 04.12.2017 №17-2023-03, протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам.

В обгрунтування позовним вимог зазначено, що Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної була проведена перевірка земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказано, що обстеження земельних ділянок проводилось посадовою особою Департаменту земельних ресурсів, головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району м. Києва Івановою Валентиною Петрівною, без участі позивача. Зазначено, що земельні ділянки, обстеження яких було здійснено головним спеціалістом належать позивачу на праві приватної власності, а отже на думку позивача у відповідності до вимог Порядку №16/890, не є такими, що можуть обстежуватись Департаментом земельних ресурсів на предмет дотримання земельного законодавства, дотриманням встановленого порядку набуття і реалізації прав на землі в межах міста Києва, які знаходяться у власності територіальної громади м. Києва. Серед наведеного переліку порушення, які можуть бути виявлені при здійсненні окремих видів господарської діяльності відсутня така сфера порушення земельного законодавства, як не цільове використання земельних ділянок, як то виявлено відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без проведення судового засідання та виклику осіб, що беруть участь у справі, відповідачу запропоновано протягом 15 днів надати відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позовних вимог заперечив зазначивши, що згідно вимог Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що затверджений рішенням Київської міської ради № 182/382 від 19.12.2002 до повноважень останнього належить здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель. Вказано, що твердження позивача про те, що земельні ділянки перебувають на праві приватної власності і тому не можуть обстежуватись Департаментом земельних ресурсів є хибними, оскільки повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві відповідно до рішення Київської міської ради від 29.09.2003 №16/890 «Про Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві» покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Порядок). Згідно з пункту 3.2 цього Порядку, посадові особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) мають право обстежувати земельні ділянки, в тому числі ті, що перебувають у власності та користуванні юридичних та фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель. При цьому, обстеження земельної ділянки слід відрізняти від перевірки дотримання вимог земельного законодавства в межах самоврядного контролю. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 зазначеного Порядку під час проведення перевірки передбачається присутність суб`єкта перевірки, підписання ним складеного акта та надання відповідних пояснень. Однак зазначені вимоги не передбачено при складанні актів обстеження земельних ділянок.

Позивачем подано відповідь на відзив, я кій зазначено, що відповідач має право відвідувати власників земельних ділянок за присутності власника земельної ділянки. Позивач вважає, що висновки в акті зроблені лише на припущеннях.

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) клопотання, в якому вказано що листом від 19.04.2018 №П-33992/0-1458/6-18 на адресу Департаменту надійшов акт перевірки Головного управління Держгеокадастру у Київській області на дотримання вимог земельного законодавства від 12.12.2017 №337-ДК/201/АП/09/01-17, яким також встановлено порушення вимог частини першої статті 91 Земельного кодексу України - невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

Позивачем подано заперечення на клопотання Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому вказано, що зазначений акт позивачу та її представнику не вручався, а відтак на думку позивача відсутні підстави для його приєднання.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 володіє приватною власністю земельних ділянок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , кадастрові номери земельних ділянок: :62:038:0027, :62:038:0028, :62:038:0029, :62:038:0030, :62:038:0031, :62:038:0032, :62:038:0033, цільове призначення земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Спеціалістами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання доручення заступника голови Київської міської державної адміністрації Спасибка О.В. від 11.10.2017 №П-15067/5 проведено обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 та виявлено ознаки використання земельних ділянок не за цільовим призначенням.

За результатами вищевказаного обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 04.12.2017 №17-2023-03, яким встановлено, що земельні ділянки за адресою: Радистів. 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87 у Деснянському районі м. Києва, використовуються не за цільовим призначенням, а в комерційних цілях для експлуатації та обслуговування станції технічного обслуговування вантажних автомобілів (розміщення та складування шин).

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними звернулась з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля регулюються Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV (далі - Закон №963-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №963-IV основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону №963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України.

Статтею 187 Земельного кодексу України передбачено, що контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

При цьому, відповідно до вимог статті 189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Так, з урахуванням особливостей функціонування міста Києва як столиці України та з метою запобігання порушенням земельного законодавства в місті Києві, своєчасного їх виявлення та усунення, удосконалення процедури здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель розроблено Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затверджений рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 №16/890 (далі - Порядок №16/890).

За змістом Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року N 16/890, самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності. Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу. Усі землі в межах міста Києва є об`єктами самоврядного контролю та охорони.

Пунктом 3.2. Порядку №16/890 здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві передбачено, що посадові особи Головного управління мають право: вимагати в усній чи письмовій формі від громадян і керівників юридичних осіб усунення порушень земельного законодавства, встановлювати терміни для усунення виявлених порушень; обстежувати земельні ділянки, в тому числі ті, що перебувають у власності та користуванні юридичних чи фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства та подавати в установленому порядку матеріали про результати перевірок до відповідних органів для притягнення винних осіб до відповідальності, а також подавати зібрані документи до Київської міської ради.

Відповідно до п. 2.6. Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві у разі неможливості своєчасного повідомлення юридичних чи фізичних осіб про проведення позапланової перевірки (обмежений термін на її проведення тощо) вона проводиться без попереднього повідомлення за наявності таких обставин в т.ч. отримання доручення від органів прокуратури.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів, зокрема, складати акт за результатом проведеної перевірки.

Типової форми складеного за результатами перевірки акту Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві не визначає.

Разом з тим, наявний в матеріалах справи Акт обстеження земельної ділянки за змістом відповідає обов`язковим реквізитам складеного за результатами перевірки документу, що встановлені пунктом 6.2. Порядку.

Так, у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядалися скарги гр. ОСОБА_2 , направлені листом Генеральної прокуратури України від 15.09.2017 №19-р, прокуратури міста Києва від 19.09.2017 №19-р-17, секретаріату Кабінету Міністрів України від 15.09.2017 №41-П-021146/26 та адміністрації президента України від 03.10.2017 №22/042683-26 щодо використання земельних ділянок приватної власності не за цільовим призначенням на АДРЕСА_1 .

Департаментом земельних ресурсів листами від 03.10.2017 №5, від 30.10.2017 №1, від 10.11.2017 № 057023-П-15067/5-10443 запрошено позивача до Департаменту для надання пояснень у справі та забезпечення здійснення огляду земельних ділянок.

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що дії відповідача щодо обстеження земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 та складання акту від 04.12.2017 №17-2023-03 не порушують права позивача.

Суд зауважує, що відновленню у судовому порядку підлягає тільки порушене право особи.

Так, частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

В даному випадку судом не встановлено обставин, які б свідчили, що дії відповідача щодо складання акту від 04.12.2017 №17-2023-03 породжують, змінюють чи припиняють для позивача права та обов`язки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.