Справа № 640/5884/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5884/19 Головуючий у 1 інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Лічевецького І.О.

За участю секретаря Черніченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними окремих положень розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України») звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив визнати протиправними та нечинними окремі положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», а саме:

«укласти до 15 жовтня 2018 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. №357»;

«разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах»;

«укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Куницького Вадима Васильовича - задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року - скасовано. Винесено нову постанову, якою визнано протиправними та не чинними окремі положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», а саме щодо: «укладення до 15 жовтня 2018 р. договорів із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. №357»; «разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах»; «укладення договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (головуючий суддя Костюк Л.О.)

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року касаційну скаргу Кабінету Міністрів України задоволено частково. Скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №640/5884/19, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року з урахуванням висновків, висловлених Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у вищевказаній постанові.

12 квітня 2022 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване введенням воєнного стану.

05 липня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Кабінету Міністрів України надійшла заява з процесуальних питань, в якій надано письмові пояснення з урахуванням висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, при цьому, відповідач підтримує позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 жовтня 2018 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №717-р «Про деякі питання опалювального сезону 2018/19 року» (далі - Розпорядження), яким, з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року, НАК «Нафтогаз України» надається доручення:

- укласти до 15 жовтня 2018 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї (абзац 2 пункту 1 Розпорядження);

- разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах (абзац 2 пункту 1 Розпорядження);

- укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (абзац 3 пункту 1 Розпорядження).

Не погоджуючись із зазначеним розпорядженням в частині, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями статті 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 №794-VII (далі - Закон №794-VII), діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

За приписами статті 4 Закону №794-VII, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Згідно ст. 9 Закону України «Про теплопостачання», завданнями державного управління у сфері теплопостачання є, зокрема, забезпечення надійності теплопостачання як одного з необхідних елементів безпеки людини, а також створення механізмів функціонування ефективного ринку теплової енергії.

Державне управління у сфері теплопостачання, у відповідності до зазначеної норми Закону України «Про теплопостачання» на загальнодержавному рівні здійснюють: Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади у межах своїх повноважень.

Положеннями статті 10 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать: розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання; координація діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади у сфері розробки державних (міждержавних, регіональних) цільових програм розвитку систем теплопостачання, довгострокового прогнозування споживання теплової енергії, нормативно - правових актів щодо формування цін на теплову енергію; організація здійснення контролю та обліку в цій сфері; вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.

08 травня 2015 року набув чинності Закон України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 №329-VIII (далі - Закон №329-VIII), який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 вищевказаного Закону, рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Статтею 11 Закону України "Про ринок природного газу" закріплено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу

Зокрема, частиною 1 вищевказаної статті встановлено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Згідно частини 3 статті 11 Закону №329-VIII, обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

За приписами ч. 3 ст. 11 Закону №329-VIII, до загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать: 1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу; 2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; 3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Частиною 4 статті 11 Закону №329-VIII передбачено, що рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати: 1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу; 2) обсяг спеціальних обов`язків; 3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки; 4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків; 5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки; 6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків; 7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті.

На виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 22 березня 2017 р. № 187, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, а також, постанову від 29 квітня 2016 р. № 357, якою затверджено Примірний договір про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року».

Пунктом 1 вищевказаного Розпорядження № 717-р передбачено, що з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року:

1. Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України":

укласти до 15 жовтня 2018 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї;

разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах;

укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Необхідно зазначити, що статтею 11 Закону України "Про ринок природного газу" визначено критерії, яким має відповідати рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу:

- рішення визначає: загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу; обсяг спеціальних обов`язків; коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки; обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків; категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки; територію та строк виконання спеціальних обов`язків; джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

- спеціальні обов`язки покладаються у виключних випадках;

- прийняттю рішення передують консультації із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження Уряду не містить посилання на загальносуспільні інтереси.

Також, апелянт стверджує, що своєчасний і належний початок та проходження опалювального сезону 2018-2019 року не може вважатися виключним, адже опалювальні сезони проходять щороку, тому, є регулярними, передбачуваними та прогнозованими, а не виключними випадками, характерними лише для опалювального сезону 2018/2019.

Так, положеннями статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», зокрема, передбачено, що спеціальні обов`язки можуть покладатися з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк.

Як було вищевказано, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року з урахуванням висновків, висловлених Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 січня 2022 року у даній справі.

Так, Верховний Суд зазначив, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки наданим Кабінетом Міністрів України документам, на підставі яких приймалось спірне розпорядження, та в яких міститься обґрунтування необхідності прийняття такого розпорядження. Апеляційний суд не оцінив надані докази та не вказав чому вони не свідчать про наявність виключного випадку.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Як вбачається з Пояснювальної записки до Розпорядження №717-р, його проект розроблено Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за власною ініціативою з метою забезпечення вжиття необхідних заходів для своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року.

Необхідність прийняття акта обґрунтована тим, що умовами постачання природного газу теплогенеруючим організаціям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (із змінами) є: укладання договорів з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про постачання природного газу; відсутність заборгованості за раніше отриманий природний газ або подання погодженого відповідним органом місцевої влади графіка погашення такої заборгованості, а також повне виконання умов розстрочення платежів за цим графіком; дотримання рівня розрахунків за поточне споживання природного газу на рівні не нижче 90%.

За інформацією ПАТ «Укртрансгаз» динаміка збільшення обсягу послуг з балансування природного газу у порівнянні 2016 і 2017 років свідчить, що неподання номінацій на природний газ постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, носить системний характер.

Враховуючи, що усі підприємства, які купують природний газ у НАК «Нафтогаз України», працюють в умовах розподільчих рахунків згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» та усі без винятку надходження від споживачів теплової енергії відповідно до цієї постанови розщеплюються уповноваженим банком з урахуванням насамперед інтересів газопостачальної та газорозподільних компаній, теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства фактично позбавлені можливості втручатися у процедуру управління своїми надходженнями коштів, ніж надходить на такі розподільчі рахунки. Таким чином, рівень розрахунків теплопостачальних і теплогенеруючих компаній за спожитий природний газ залежить включно від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії.

Також, як зазначається у Пояснювальній записці, незабезпечення рівня розрахунків за спожитий природний газ вище 90% зумовлюється несвоєчасним проведенням клірингових розрахунків з відшкодування з державного бюджету пільг та житлових субсидій.

Водночас, аналіз споживання та розрахунків у 2016 та 2017 роках вказує, що загальна вартість спожитого теплопостачальними організаціями природного газу більше в декілька разів загальної суми перерахованих коштів на рахунки НАК «Нафтогаз України», з яких приблизно 70% віднесено на оплату газу, спожитого у попередні роки, і лише 30% на оплату газу, спожитого у поточних роках.

У результаті віднесення більшої частки грошових коштів на оплату газу, спожитого у попередні періоди, загальний рівень розрахунків за газ, спожитий у 2016 та 2017 роках, становив відповідно біля 30%. Такий розподіл надходжень з боку НАК «Нафтогаз України» призвів до:

- відмови у виділенні теплопостачальним підприємствам номінацій на природний газ;

- збільшення нормативу відрахування коштів зі спеціальних рахунків на користь постачальника природного газу згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки»;

- зменшення обсягу коштів, що підлягають врегулюванню відповідно до Закону України від 3 листопада 2016 року №1730 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Розробником проекту Розпорядження у Пояснювальній записці, також, зазначається, що Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, встановлено, що договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу, необхідний споживачу, та укладання договору постачання природного газу з іншим постачальником протягом терміну дії договору з діючим постачальником забороняється. Крім того, укладання договорів з новим постачальником природного газу можливе лише з наступного місяця після повідомлення діючого постачальника природного газу, за умови відсутності боргів споживача перед діючим постачальником природного газу.

Таким чином, за умов наявності боргів перед НАК «Нафтогаз України» та відсутності номінацій на природний газ теплопостачальні підприємства фактично позбавлені можливості купувати природний газ в іншого постачальника, а НАК «Нафтогаз України» до цього часу не підтвердив обсягів спожитого такими теплопостачальними організаціями природного газу.

За таких умов, згідно з Кодексом газорозподільних мереж, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, підприємства, що здійснюють розподіл природного газу, мають нарахувати теплопостачальним підприємствам вартість за послуги з балансування, ціна яких дорівнює подвійному тарифу комерційної вартості природного газу.

Отже, теплопостачальні підприємства, яким НАК «Нафтогаз України» до цього часу не підтвердив обсягів фактично спожитого природного газу в порядку покладених спеціальних обов`язків протягом опалювальних періодів 2016/17 та 2017/18 років, мають оплатити послугу з балансування відносно ціни, встановленої НАК «Нафтогаз України» на відповідні місяці 2016 та 2017 років та з урахуванням коефіцієнту 2.

Крім того, як стверджується у Пояснювальній записці до проекту Розпорядження, НАК «Нафтогаз України» щороку перед початком опалювального сезону надсилає на електронну адресу теплопостачальних підприємств договори про постачання природного газу, які не відповідають вимогам Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №357.

Таким чином, для забезпечення своєчасного і належного початку та проходження опалювального сезону 2018/19 року виникла нагальна потреба у розробці та прийнятті проекту розпорядження.

Проаналізувавши вищевказане, колегія суддів вважає, що за даних обставин можна стверджувати про наявність виключного випадку при прийняття оскаржуваного Розпорядження №707-р.

При цьому, посилання апелянта на те, що опалювальні сезони проходять щороку, тому, є регулярними, передбачуваними та прогнозованими, а не виключними випадками, характерними лише для опалювального сезону 2018/2019, є необгрунтованими, адже, відсутні підстави вважати, що при наступних опалювальних сезонах будуть наявні обставини, які описані в Пояснювальній записці до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №717-р.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на відсутність загальносуспільного інтересу, передбаченого положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки, як зазначив представник відповідача в суді апеляційної інстанції, загальносуспільний інтерес полягає у необхідності забезпечення стабільності функціонування ринку природного газу (п. 2 ч. 3 ст. 11 Закону №329-VIII).

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2022 року у даній справі, також, зазначив, що апеляційним судом не проаналізовано повноваження Секретаріату Енергетичного Співтовариства виходячи із положень Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Закону України "Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства", Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства інших законодавчих актів, які врегульовують відносини України із Енергетичним Співтовариством та не з`ясовано юридичну силу та наслідки консультації. Зокрема судами не встановлено у якій формі повинна надаватися така консультація, обсяг питань, що нею охоплюється, чи охоплює консультація питання про які йдеться у спірному розпорядженні, а також чи носить така консультація інформаційний, дорадчий або обов`язковий характер.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Так, частиною 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено можливість покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства

01 лютого 2011 року Україна набула статусу Договірної Сторони в Енергетичному Співтоваристві Південно-Східної Європи. Протокол про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства було підписано 24.09.2010 в місті Скоп`є (Македонія) і ратифіковано Законом України "Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства" від 15.12.2010 № 2787-VI.

Приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, який підписано сторонами 25.10.2005 і набув чинності для України з 01.02.2011, має на меті встановлення довгострокової фінансової стабільності енергетичного сектора та поліпшенню інвестиційного клімату в Україні, стимулювання регіональної інтеграції та торгівлі, допомоги вирішенню проблем боротьби зі змінами клімату та запровадженню енергозберігаючих технологій тощо.

Колегія суддів, проаналізувавши Договір про заснування Енергетичного Співтовариства, Закон України Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Протокол про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, зазначає про відсутність чітко визначеного механізму (порядку, процедури) проведення консультацій у процесі функціонування ринку природного газу учасника Співтовариства із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Форма таких консультацій не встановлена, характер таких консультацій носить дорадчий, а не обов`язковий характер.

При цьому, Енергетичне Співтовариство виконує наглядову функцію за додержанням учасниками Енергетичного Співтовариства принципів Угоди про заснування Енергетичного співтовариства, і в разі виникнення порушень при ухваленні учасником співтовариства рішень, Співтовариство реагує відповідними зауваженнями.

З огляду на зазначене, обов`язковість проведення попереднього узгодження спірного Розпорядження із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства може створювати додаткові обов`язки не передбачені міжнародними договорами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у даній справі та від 25 червня 2020 року у справі №826/9665/16.

З приводу твердження НАК «Нафтогаз України» про те, що положення оскаржуваного Розпорядження протирічать постанові Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», слід зазначити наступне.

Так, підпунктом 4 пункту 3 вищевказаної постанови №187 передбачено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням:

виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору);

виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень житлового фонду та гуртожитків, які належать їм на праві власності або на інших речових правах;

виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою опалення службових та виробничих приміщень, які належать їм на праві власності або на інших речових правах;

виробникам теплової енергії - об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативам, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень, які належать їм на праві власності або на інших речових правах;

виробникам теплової енергії, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії.

Слід зазначити, що будь-яких доводів з приводу невідповідності оскаржуваного Розпорядження наведеній постанові Кабінету Міністрів України, якою визначені спеціальні обов`язки, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу, апелянтом не наведено.

Щодо посилання позивача у суді апеляційної інстанції на те, що оскаржуваним Розпорядженням покладено на НАК «Нафтогаз України» додатковий обов`язок - укласти із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії договори, колегія суддів зазначає, що, відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу можливо лише на підставі відповідного договору. При цьому, позадоговірний порядок постачання природного газу законодавством України не передбачений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, зважаючи на роль НАК «Нафтогаз України» у правовідносинах, які регулюються спірним Розпорядженням, а також, визначену статутом Компанії мету її діяльності - забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах, колегією суддів визнаються недоведеними, а відтак, і безпідставними твердження позивача про порушення (позбавлення або обмеження) положеннями оскаржуваного акта прав позивача, а саме: права власності Компанії на природний газ, зокрема права розпорядження своїм майном; права на самостійне здійснення підприємницької діяльності; право на свободу договірних відносин; право на участь у цивільному обороті на рівних з іншими суб`єктами господарських умовах. Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження існування фактів порушення зазначених прав НАК «Нафтогаз України», спричинених застосуванням положень саме спірного Розпорядження з дати набрання останнім чинності по день звернення до суду із даним позовом.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено НАК «Нафтогаз України» у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлено 18.08.2022 р.