Справа № 580/1880/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 серпня 2022 року

м. Київ

справа №580/1880/20

адміністративне провадження №К/9901/24966/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лучинович Інна Віталіївна, про передачу справи № 580/1880/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), де просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісія №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 №271 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;

визнати протиправним на скасувати наказ прокурора Черкаської області від 28.04.2020 №113-к про звільнення його з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області.

поновити його на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області з 01.05.2020.

стягнути з Прокуратури Черкаської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 до моменту фактичного поновлення на посаді.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісія №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 № 271 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки»; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Черкаської області від 28.04.2020 №113-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області, поновлено його на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області з 01.05.2020, або на рівнозначній посаді в Черкаській обласній прокуратурі; стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 до 21.01.2021 у розмірі 196 453, 00 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лучинович Інна Віталіївна, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

11.10.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лучинович Інна Віталіївна, надійшло клопотання про передачу справи № 580/1880/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Клопотання обґрунтовано тим, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Також скаржник посилається на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у цій категорії спорів, викладених у постановах від 29.09.2021 у справі № 640/1218/20, від 29.09.2021 у справах № 240/7852/20, № 440/2682/20, № 640/24727/19.

На думку позивача, у цій справі існує виключна правова проблема, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо визначення підстав звільнення прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію в порядку Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX (далі - 113-IX).

В обґрунтування вказаного зазначає, що після відкриття касаційного провадження у цій справі Верховним Судом було сформовано висновки щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 у взаємозв`язку із пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX, які викладені, зокрема, у постановах від 29.09.2021 у справі № 640/1218/20, від 29.09.2021 у справах № 240/7852/20, № 440/2682/20, № 640/24727/19, які, на думку позивача, не узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.01.2018, справа № 820/1573/15, від 17.07.2020 № 809/934/15 щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 України «Про прокуратуру» № 1697-VII у цій категорії спорів.

Наведе, як уважає позивач, свідчить про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, що викладені, зокрема, у постановах від 29.09.2021 у справі № 640/1218/20, від 29.09.2021 у справах № 240/7852/20, № 440/2682/20, № 640/24727/19, та інших аналогічних та вирішення виключної правової проблематики щодо можливості врегулювання питань особливостей проходження публічної служби в органах прокуратури Законом № 113-ІХ.

Колегія суддів, дослідивши доводи заявленого клопотання про передачу справи № 580/1880/20 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної проблеми у формуванні єдиної правозастосовної практики в подібних судових спорах та відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у цій категорії спорів, вважає що у задоволені останнього необхідно відмовити.

Так, відповідно до частини другої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Згідно частини четвертої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Отже, вищевказаними нормами чітко унормовано процедуру передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у разі, якщо суд уважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного: а) в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати; б) в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; в) в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Натомість позивач просить передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати.

Разом з тим, згідно частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

З урахування наведеного, підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду відсутні.

Окрім того, Суд зазначає, що під відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), або зміни суспільного контексту.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Натомість, належних обґрунтувань щодо наявності підстав для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.09.2021 у справі № 640/1218/20, від 29.09.2021 у справах № 240/7852/20, № 440/2682/20, № 640/24727/19 позивачем не наведено.

Водночас відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятою статті 346 КАС України, передбачає наявність у справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26.03.2019 у справі 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:

- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;

- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;

- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;

- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:

- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;

- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;

- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;

- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.

Згідно зі частиною першою статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України є Верховний Суд, у складі якого за змістом статей 36, 37 Закон № 1402-VIII діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів. Реалізація таких повноважень пов`язана з наявністю правових проблем.

Враховуючі викладене, колегія суддів вважає, що наведене у клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для передачі на розгляд Великій Палаті Верховного Суду справи № 580/1880/20.

З урахуванням вищезазначеного, клопотання відповідача про передачу справи № 580/1880/20 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 343, 344, 346, 347, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лучинович Інна Віталіївна, про передачу справи № 580/1880/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

О.В. Калашнікова

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду