Справа № 640/34176/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року м. Київ № 640/34176/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України Національної поліції України
провизнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1 та/або МВС України), Національної поліції України (далі - відповідач-2 та/або НПУ) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16.11.2021 №680 о/с про позбавлення ОСОБА_1 відомчих заохочувальних відзнак Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя»;

- визнати протиправним та скасувати висновок від 16.11.2021 Національної поліції України про анулювання дозволів на право зберігання та носіння нагородної зброї громадянинові ОСОБА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 є народним депутатом України та на нього розповсюджується Закон України «Про статус народного депутата України» та стверджує, що в обгрунтування спірного наказу та висновку покладена недостовірна інформація в частині обставин його притягнення до відповідальності за порушення чинного законодавства. Також, на переконання представника позивача, відповідачем не доведено обставин вчинення ОСОБА_1 вчинку, який його дискредитує в порядок, спосіб встановлений чинним законодавством.

Представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про прийняття наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16.11.2021 №680 о/с про позбавлення ОСОБА_1 відомчих заохочувальних відзнак Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя» в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень. Представник МВС України наполягає на тому, що позивач вчинив вчинок, який дискредитує останнього, як особи, яка є нагородженою, що є підставою для застосування пункту 5 розділу III Положення про відомчу заохочувальну відзнаку Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя», яке затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №1521 від 30.11.2015, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.12.2015 за №1569/28014. З урахуванням наведеного, представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, де він вказує про правомірність висновку від 16.11.2021 про анулювання дозволів на право зберігання та носіння нагородної зброї громадянинові ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказами Міністерства внутрішніх справ України від 12.02.2016 №168 о/с громадянина І. Киву нагороджено пістолетом «АПС» калібру 9 мм, № НОМЕР_1 та від 20.10.2016 №999 о/с - пістолетом «Glock-19» калібру 9х19 мм, № НОМЕР_2 .

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.11.2021 №680 о/с «Про позбавлення ОСОБА_1 відомчих заохочувальних відзнак Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя»» на підставі підпункту 26 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, пункту 5 розділу III Положення про відомчу заохочувальну відзнаку Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2015 №1521, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.12.2015 за №1569/28014, та у зв`язку із вчиненням особою, яка була нагороджена відомчою заохочувальною відзнакою Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя», дій, що дискредитують особу нагородженого наказано:

1. Позбавити ОСОБА_1 відомчих заохочувальних відзнак Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя», якими його було нагородженого згідно з наказами Міністерства внутрішніх справ України від 12.02.2016 №168 о/с «Про нагородження відзнакою МВС України «Вогнепальна зброя» ОСОБА_1 » та від 20.10.2016 №999 о/с «Про нагородження відзнакою МВС України «Вогнепальна зброя» ОСОБА_1 ».

2. Визнати такими, що втратили чинність:

наказ Міністерства внутрішніх справ України від 12.02.2016 №168 о/с «Про нагородження відзнакою МВС України «Вогнепальна зброя» ОСОБА_1 »;

наказ Міністерства внутрішніх справ України від 20.10.2016 №999 о/с «Про нагородження відзнакою МВС України «Вогнепальна зброя» ОСОБА_1 ».

3. Національній поліції України ( ОСОБА_2 ) анулювати дозволи на зберігання та носіння вогнепальної зброї, видані відповідно до наказів Міністерства внутрішніх справ України від 12.02.2016 №168 о/с та від 20.10.2016 №999 о/с та вжити заходів щодо вилучення вогнепальної зброї (пістолет «АПС» калібру 9 мм, № НОМЕР_1 та пістолет «Glock-19» калібру 9х19 мм, № НОМЕР_2 ).

4. Державній установі «Центр обслуговування Міністерства внутрішніх справ України (Філіпов Ю.) прийняти вогнепальну зброю (пістолет «АПС» калібру 9 мм, № НОМЕР_1 та пістолет «Glock-19» калібру 9х19 мм, № НОМЕР_2 ) та взяти на облік в установленому порядку.

Тут і надалі оскаржуваний та/або спірний наказ.

Національною поліцією України складено висновок про анулювання дозволів на право зберігання та носіння нагородної зброї громадянинові ОСОБА_1 від 16.11.2021, яким уважали би:

Відділу контролю за обігом зброї Національної поліції України відповідно до вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 листопада 2021 року № 680 о/с «Про позбавлення ОСОБА_1 відомчих заохочувальних відзнак Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя» анулювати дозволи на право зберігання та носіння нагородної зброї, видані органом Національної поліції України відповідно до наказів Міністерства внутрішніх справ України від 12 лютого 2016 року № 168 о/с та від 20 жовтня 2016 року № 949 о/с, та вжити заходів щодо здачі до органів Національної поліції вогнепальної зброї (пістолета «АПС» калібру 9 мм, № НОМЕР_1 та пістолета «Glock-19» калібру 9х19 мм, № YHA 550).

Тут і надалі спірний та/або оскаржуваний висновок.

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України від 24.03.1999 №551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Закон №551-XIV).

Згідно із підпунктом і) статті 15 Закону №551-XIV до військовослужбовців застосовуються такі заохочення: відомчі заохочувальні відзнаки.

У той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 затверджено Положення про Міністерство внутрішніх справ України (далі - Положення №878), у відповідності до якого Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпунктів 18, 26 пункту 11 Положення №878 МВС з метою організації своєї діяльності установлює відомчі заохочувальні відзнаки, інші види заохочень та вирішує питання про нагородження ними; підписує накази МВС.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1521 від 30.11.2015, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.12.2015 за №1569/28014 затверджено Положення про відомчу заохочувальну відзнаку Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя» (далі - Положення №1521), яке визначає порядок нагородження відомчою заохочувальною відзнакою Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя» (далі - відзнака).

У відповідності до пункті 3 розділу I Положення №1521 нагородження відзнакою здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відзнакою нагороджується дієздатна особа, яка має право на придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї відповідно до вимог нормативно-правових актів, за сумлінну службу, особливі заслуги в боротьбі зі злочинністю, охороні громадського порядку, захисті конституційних прав та свобод людини і громадянина, за бездоганну багаторічну службу, зразкове виконання військового, службового та громадянського обов`язку, виявлені при цьому честь і доблесть.

Згідно із пунктом 5 розділу III Положення №1521 позбавлення нагородженого відзнаки та її вилучення здійснюються за обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, а також за вчинки, що дискредитують нагородженого.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, МВС з метою організації своєї діяльності установлює відомчі заохочувальні відзнаки, нагородження яких здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

По-друге, позбавлення нагородженої відзнаки та її вилучення може здійснюватися за наявності 2 самостійних підстав, а саме у разі наявності обвинувального вироку, який набрав законної сили та/або за вчинки, які дискредитують нагородженого.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що спірні рішення прийняті у зв`язку із тим, що 15.10.2021 в мережі «Інтернет», у тому числі на особистій сторінці І.Киви в соціальній мережі «Фейсбук», було розповсюджено відео, на якому ОСОБА_3 здійснює постріли з невстановленої вогнепальної зброї в повітря.

На переконання відповідачів, наведене є тим вчинком, який дискредитує позивача, як особу, яка нагороджена відзнакою Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя».

Аналізуючи матеріали справи суд вважає, що ключовим аспектом в межах спірних правовідносин є встановлення наявності/відсутності ознак дискредитації у вчинку ОСОБА_1 , з урахуванням чого варто звернути увагу на наступне.

Згідно Академічного тлумачного словника української мови (1970-1980) дискредитація - це підрив довір`я до кого-, чого-небудь; применшення авторитету, значення когось, чогось, а дискредитувати - це підривати довір`я до кого-, чого-небудь, применшувати чийсь авторитет, значення (http://sum.in.ua/s/dyskredytacija, http://sum.in.ua/s/dyskredytuvaty).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №575 затверджено Положення про порядок застосування вогнепальної зброї (далі - Положення №575).

Відповідно до пункту 1 Положення №575 посадові особи, яким відповідно до чинного законодавства дозволено володіння вогнепальною зброєю, мають право застосовувати її як крайній захід у таких випадках: для відбиття групового та збройного нападу на зазначену особу, членів її сім`ї або окремих громадян, якщо їхньому життю чи здоров`ю загрожує небезпека; для захисту від злочинних посягань на своє житло та майно; для затримання особи, яка вчинила злочин і намагається втекти або вчинити збройний опір; для відбиття збройного чи групового нападу на приміщення державного і громадського підприємства, установи і організації, об`єкт, що охороняється, або залізничний рухомий склад, де працює або несе службу зазначена посадова особа; для знешкодження тварин, що загрожують життю чи здоров`ю посадової особи, членів її сім`ї або окремих громадян.

Перед застосуванням вогнепальної зброї посадова особа повинна попередити про намір її застосування, крім випадків, коли її життю чи життю інших громадян загрожує безпосередня небезпека.

Окрім цього, спеціальні обмеження щодо поводження зі зброєю встановлено і іншими актами законодавства.

У відповідності до статті 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 № 1478-III (далі - Закон № 1478-III) прямо заборонено полювання (відстріл) в заборонених для цього місцях, а саме: у межах населених пунктів (сіл, селищ, міст), за винятком випадків, передбачених рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад; на відстані ближче ніж 200 метрів від будівель населеного пункту та окремо розташованих будівель, де можливе перебування людей; - полювання у заборонений час, а саме: у не дозволені для полювання строки на відповідні види тварин; у темний період доби (пізніше години після заходу сонця і раніше години до його сходу); полювання із застосуванням або використанням заборонених знарядь та забороненими способами, а саме: штучних світлових джерел, приладів та пристроїв для підсвічування мішеней, у тому числі приладів нічного бачення; вибухових речовин; немисливської (у тому числі військової) вогнепальної, пневматичної та іншої стрілецької зброї, а також нарізних вкладок, напівавтоматичної або автоматичної зброї з магазинами більш як на два патрони; газу та диму; а також на пернату дичину з нарізною вогнепальною зброєю.

Разом з тим, пункти 22, 29, 30 Порядку придбання, зберігання, перевезення і використання спортивної зброї, боєприпасів до неї, утримання стрілецьких тирів, стрільбищ та стендів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1207 (далі - Порядок №1207), визначають, що спортсмени як фізичні особи - суб`єкти сфери фізичної культури і спорту можуть використовувати закріплену за ними спортивну вогнепальну зброю та належну їм на праві власності зброю (у тому числі мисливську вогнепальну, нагородну та холодну), основні частини та боєприпаси до неї, виключно в межах стрілецьких тирів, стрільбищ або стендів.

Відповідно до підпунктів 1, 3, 4 пункту 11 розділу V (Заходи безпеки при поводженні зі зброєю під час проведення навчально-тренувальних стрільб) Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.02.2016 № 70, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.02.2016 за № 250/28380 (далі - Інструкція № 70), під час виконання вправи зі стрільби категорично забороняється заряджати зброю бойовими чи холостими патронами без команди керівника стрільб; спрямовувати зброю (незалежно від того, заряджена вона чи ні) у бік людей та місця, де вони можуть перебувати; відкривати вогонь без команди керівника стрільб, у небезпечних напрямках.

Також правила безпеки поводження зі зброєю визначають, що дозвіл на відкриття вогню дає виключно керівник стрільб. Вести вогонь у тирі (на стрільбищі) дозволяється тільки після команди «Вогонь!» («Старт!»). Стрільба зупиняється за командою «Відбій!» («Стоп!» або «Стій! Припинити вогонь!»). У період від команди «Відбій!» до команди «Вогонь!» будь-кому забороняється перебувати на рубежі відкриття вогню, підходити та торкатися зброї і боєприпасів, що там знаходяться, (пункт 7 Інструкції № 70).

Під час проведення навчально-тренувальних стрільб використовуються протишумові навушники та захисні окуляри (п. 9 Інструкції № 70).

Тобто, наведені нормативно-правові акти регламентують чіткі правила поводження із вогнепальної зброю, випадки, в яких остання може бути застосована (використана), умови, які потрібно дотримуватися перед її застосування.

Як свідчать матеріали справи, у позовній заяві позивач не наводить жодних заперечень щодо факту опублікування відповідного відео та не заперечує, що на останньому зафіксований безпосередньо він. Також, позовна заява не містить жодних аргументів та мотивів, пояснень щодо застосування ним вогнепальної зброї в межах чинного законодавства.

Натомість, як прямо вбачається з поширеного позивачем відео, ним явно порушуються правила безпеки під час поводження зі зброєю, постріли здійснюються, поза межами стенду, стрілецького тиру або стрільбища, без відповідних команд, в межах населеного пункту у заборонений час з використанням штучного освітлення та за наявності диму, шуму та газу. До того ж постріли здійснюються ним без протишумових навушників та захисних окулярів (https://tsn.ua/ru/ukrayina/kandidat-nauk-kiva-vspomnil-banderu-i-ustroil-strelbu-s-feyerverkom-video-1888654.html).

За сукупністю усіх наведених обставин слід дійти висновку, що на відео позивач явно порушує встановлені законодавством правила безпеки під час поводження зі зброєю, яка, у свою чергу є джерелом підвищеної небезпеки та основою характеристикою якої є її призначення - ураження живої цілі, знищення чи пошкодження оточуючого середовища, що порушує охоронювані права і свободи людини, інтереси суспільства і держави, не сприяє забезпеченню публічної безпеки і порядку, та протидії злочинності.

Суд при вирішенні спору по суті враховує, що положеннями частини 1 статті 78 Конституції України регламентовано, що народні депутати України здійснюють свої повноваження на постійній основі.

Відповідно до статті 79 Конституції України перед вступом на посаду народні депутати України складають перед Верховною Радою України таку присягу:

"Присягаю на вірність Україні. Зобов`язуюсь усіма своїми діями боронити суверенітет і незалежність України, дбати про благо Вітчизни і добробут Українського народу.

Присягаю додержуватися Конституції України та законів України, виконувати свої обов`язки в інтересах усіх співвітчизників".

Присягу зачитує найстарший за віком народний депутат України перед відкриттям першої сесії новообраної Верховної Ради України, після чого депутати скріплюють присягу своїми підписами під її текстом.

Відмова скласти присягу має наслідком втрату депутатського мандата.

Повноваження народних депутатів України починаються з моменту складення присяги.

Між тим, статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначає Закон України «Про статус народного депутата України» від 17.11.1992 № 2790-XII (далі - Закон № 2790-XII).

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 2790-XII народний депутат України (далі - народний депутат) є обраний відповідно до Закону України "Про вибори народних депутатів України" представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

При виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі (ч. 3 ст. 1 Закону №2790-XII).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 2790-XII у своїй діяльності народний депутат повинен дотримуватися загальновизнаних норм моралі; завжди зберігати власну гідність, поважати честь і гідність інших народних депутатів, службових та посадових осіб і громадян; утримуватись від дій, заяв та вчинків, що компрометують його самого, виборців, Верховну Раду України, державу.

При цьому, неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави (ч. 2 ст. 8 Закону № 2790-XII).

Згідно із підпунктами 1, 2 частини 1 статті 24 Закону № 2790-XII народний депутат зобов`язаний: дбати про благо України і добробут Українського народу, захищати інтереси виборців та держави; додержуватися вимог Конституції України, цього Закону, закону про регламент Верховної Ради України та інших законів України, додержуватися присяги народного депутата України.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що народний депутат України зобов`язаний додержуватися вимог Конституції України, цього Закону, закону про регламент Верховної Ради України та інших законів України, додержуватися присяги народного депутата України, дотримуватися загальновизнаних норм моралі; завжди зберігати власну гідність, поважати честь і гідність інших народних депутатів, службових та посадових осіб і громадян; утримуватись від дій, заяв та вчинків, що компрометують його самого, виборців, Верховну Раду України, державу.

Суд акцентує увагу на тому, що статус народного депутата України передбачає не тільки надання останньому, визначених Законом № 2790-XII прав, а й покладає на нього обов`язки, як посадової особи, яка виступає представником Українського народу у Верховній Раді України.

Отже, на переконання суду вчинки позивача, які відображені на відео, підривають довіру до нього з боку суб`єкта владних повноважень, як до фізичної особи - громадянина, який в силу вимог частини 1 статті 68 Конституції України зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції та Законів України, так і до посадової особи єдиного органу законодавчої влади - народного депутата України, який в силу приписів частини 2 ст. 19 Конституції та статей 8, 24 Закону № 2790-XII має додержуватися певних обов"язків та морально-етичних принципів поведінки.

Варто також зазначити, що суд погоджується із позицією відповідачів, що такі дії ОСОБА_1 підривають довіру, як до особи, яка відповідально ставиться до безпечного поводження із джерелом підвищеної небезпеки - зброєю, основною характерною ознакою якої є її призначення - ураження живої цілі, знищення чи пошкодження оточуючого середовища, та не схильної до небезпечної поведінки, що має високу ймовірність наслідків у виді завдання шкоди собі та оточуючим, створює загрозу правам та законним інтересам громадян, суспільства та держави, громадському порядку та публічній безпеці, та зазначеними діями явно не протидіє злочинності, а надає широкому загалу суспільства приклад протиправної поведінки, яка несумісна з обов`язком формування державної політики у сфері охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку.

Приниження авторитету позивача полягає у тому, що зображена на відео подія, через її доведення ним до необмеженого кола осіб, надає широкому загалу суспільства приклад явно протиправної поведінки, що спрямована на високо ймовірні наслідки, які наражають на небезпеку для життя та здоров`я самого позивача та оточуючих із застосуванням зброї, як джерела підвищеної небезпеки.

Окрім того, підрив довіри до ОСОБА_1 полягає у несумісності такої його поведінки, яка зображена на відео, із можливістю формування та реалізацією державної політики у сфері охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що такі вчинки позивача містять ознаки дискредитації його, як особи, яка нагороджена відзнакою «Вогнепальна зброя», що, в розрізі положень пункту 5 III Положення №1521 є підставою для позбавлення останнього відзнаки та безпосереднє її вилучення.

У той же час, при вирішенні спору по суті суд відхиляє посилання позивача на положення частини 1 статті 26 Закону № 2790-XII та приписи статей 62, 63 Конституції України із наступних мотивів.

Згідно із положеннями статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Відповідно до статті 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Частиною 1 статті 26 Закону № 2790-XII регламентовано, що ніхто не має права обмежувати повноваження народного депутата, крім випадків, передбачених Конституцією України, цим та іншими законами України.

Аналізуючи матеріали справи суд звертає увагу на те, що спірні рішення прийняті відповідачами не внаслідок наявності обвинувального вироку, який набрав законної сили, а з урахуванням вчинення позивачем вчинку, який його дискредитує.

Суд вкотре наголошує, що така підстава є самостійною підставою для позбавлення відзнаки та її вилучення і не ставиться в залежність від наявності/відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили, а тому твердження ОСОБА_1 в цій частині не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Також суд залишає поза увагою твердження позивача про те, що оскаржувані рішення містять інформацію про притягнення останнього до відповідальності, адже зміст останніх свідчить про відсутність таких відомостей.

Окрім цього, суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на положення Закону №551-XIV, а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, оскільки наведені нормативно-правові акти не були застосовані відповідачами при прийнятті спірних рішень. Більше того, останні не визначають такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення відомчої заохочувальної відзнаки.

Беручи до уваги наведене у свій сукупності суд вважає, що позивач, як нагороджена особа вчинила вчинок, який її дискредитує, а тому наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16.11.2021 №680 о/с про позбавлення ОСОБА_1 відомчих заохочувальних відзнак Міністерства внутрішніх справ України «Вогнепальна зброя» є правомірним та таким, що прийнятий відповідачем-1 в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню №2 слід вказати про наступне.

Умови та порядок видачі та анулювання дозволів на придбання, зберігання, облік, охорону, носіння, перевезення і використання зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, боєприпасів, інших предметів, матеріалів та речовин, щодо зберігання і використання яких установлено спеціальні правила, порядок та на які поширюється дія дозвільної системи, правил поводження з ними та їх застосування визначає Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 07.10.1998 за №637/3077 (далі - Інструкція №622).

Відповідно до пункту 12.6 глави 12 розділу II Інструкції №622 особам, які мають нагородну вогнепальну зброю, органами поліції видаються дозволи на її зберігання, носіння без зазначення строку їх дії з позначкою "Нагородна". Нагородною вважається зброя, одержана в порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 12.16 глави 12 розділу II Інструкції №622, серед іншого передбачено, що у разі позбавлення нагородженого відзнаки на підставі рішення суду, наказу органу, що вручив відзнаку, та в випадках, передбачених відповідними актами законодавства України, зброя підлягає здачі до органу поліції, дозвіл на нагородну зброю анулюється, а до обліків ІІПС вносяться відповідні зміни.

Звідси слідує, що анулювання дозволу на нагородну зброю можливе на підставі наказу органу, що вручив відзнаку, та в випадках, передбачених відповідними актами законодавства України.

В даному випадку, відзнака вручена позивачу Міністерством внутрішніх справ України, а тому останній є суб`єктом, який уповноважений на прийняття наказу щодо позбавлення такої відзнаки, у тому числі, за наявності підстав передбачених пунктом 5 розділу III Положення №1521.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що при прийнятті відповідачем-2 спірного висновку останній діяв в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень, а тому твердження ОСОБА_1 щодо протиправності останнього не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про відповідність оскаржуваних рішень, критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі понесення відповідачами судових витрат, з огляду на що відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-73, 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10, ), Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, б. 10, ) про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева