Справа № 640/24738/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ №640/24738/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області (далі також - ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі також - ТОВ «Споживчий центр») про стягнення штрафу, в якому просить суд стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь державного бюджету 1700,00 грн. згідно з рішенням Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 11.05.2021 №0123.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Водночас ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 11.05.2021 №0123.

Ухвалою від 01.10.2021 суд прийняв зустрічний позов до спільного розгляду разом із первісним позовом та об`єднав в одне провадження позовні вимоги за первісним і зустрічним позовами, вирішивши подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

У підготовче судове засідання 14.12.2021 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області свого представника не направило, просило розглядати справу за відсутності його представника. Представник ТОВ «Споживчий центр» первісний позов заперечив, вимоги зустрічного позову підтримав.

Ухвалою від 16.12.2021 суд закрив підготовче провадження у справі, призначивши її до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2022.

У судовому засіданні 01.02.2022 представник ТОВ «Споживчий центр» первісний позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні; вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив їх задовольнити.

Представник ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області в судове засідання не прибув.

У вказаному судовому засіданні суд в установленому порядку вирішив розгляд справи продовжити у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 23.05.2022 суд закрив провадження у справі за первісним позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області до ТОВ «Споживчий центр» про стягнення штрафу та повернув ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області з Державного бюджету судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Відтак, у даній справі суду належить вирішити вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, заявлені у зустрічному позові.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» зазначило про протиправність оскаржуваного рішення про накладення на нього штрафу за порушення законодавства про рекламу, стверджуючи, що не встановлювало рекламну конструкцію на фасаді будинку №44 по вул. Шота Руставелі у м. Львові, не володіє інформацією про її вартість, тому позбавлене можливості надати ГУ Держпродспоживслужбі у Львівській області інформацію про вартість її розповсюдження. ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області не встановило власника розміщеної рекламної конструкції. Крім того, надані названим органом Держпродспоживслужби фотознімки з рекламною конструкцією є недопустимим доказом щодо підтвердження її розміщення ТОВ «Споживчий центр», оскільки ці фотознімки належним чином не підписані уповноваженою особою, яка їх створила, із зазначенням її посади, прізвища, імені, по-батькові. В обґрунтування своїх доводів про протиправність оскаржуваного рішення назване товариство послалося на постанову Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №826/14253/17, в якій йдеться про те, що для притягнення особи до відповідальності повинно бути доведено, що саме вона вчинила ці дії, саме лише порушення порядку розміщення рекламних оголошень певного змісту не є достатнім для притягнення до відповідальності особи, в інтересах якої ці оголошення були розміщені, якщо не встановлено, хто є рекламодавцем та що рекламу розповсюджує він самостійно. Ураховуючи вищевикладене ТОВ «Споживчий центр» просило задовольнити його позовні вимоги про визнання згаданого рішення протиправним і скасувати його.

ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області відзиву на позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» не надало.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради на адресу ТОВ «Споживчий центр» скеровано вимогу від 28.10.2020 №23/Р-3-2161 про усунення порушення вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» у зв`язку із самовільним встановленням спеціальної конструкції зовнішньої реклами, рекламоносія на фасаді будинку на вул. Шота Руставелі,44 у м. Львові розміром 0,90 м х 0,90 м. Зокрема запропоновано добровільно демонтувати цю конструкцію в термін до 01.11.2020, про що повідомити КП «Адміністративно-технічне управління» листом з долученням світлини місця після демонтажу. Вимога містить світлини згаданої конструкції, розміщеної на фасаді будинку за вищевказаною адресою, на якій зображено надпис «Гроші» зі стрілкою, що вказує напрям руху вправо до будинку. На світлинах також міститься дата та час фіксації порушення - 20.10.2020 15:55 та 20.10.2020 15:56.

Наявними у справі доказами підтверджується направлення цієї вимоги на адресу ТОВ «Споживчий центр» 30.10.2020 та отримання її останнім.

Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не усунуло вказане порушення Департамент економічного розвитку Львівської міської ради звернувся до ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області з поданням від 10.11.2020 №23/Р-27-2321, в якому повідомив про порушення названим товариством вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» через самовільне встановлення спеціальної конструкції зовнішньої реклами на фасаді будинку №44 по вул. Шота Руставелі у м. Львові. Вказане подання також містить світлину рекламної конструкції з датою її (світлини) здійснення, а саме 03.11.2020 10:58. Разом з поданням направлено також і копію вищевказаної вимоги.

ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області звернулося до ТОВ «Споживчий центр» із вимогою від 21.01.2021 №07_4-12/376, в якій відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу» до 11.02.2021 запропонувало надати до Головного управління копії таких документів: свідоцтва про державну реєстрацію або виписки з ЄДРПОУ; договору оренди приміщення чи документ на право власності або договір на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу; договору з розповсюджувачем (рекламодавцем) реклами, актів виконаних робіт до нього; дозволу на розміщення зовнішньої реклами (якщо такий є); документів щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами (макет реклами тощо), акти виконаних робіт; інших документів, що мають відношення до справи та письмові пояснення щодо факту вчинення порушення законодавства про рекламу. Водночас повідомлено, що розгляд справи про правопорушення законодавства про рекламу призначено на 04.03.2021, на який запрошено представника товариства.

У відповідь ТОВ «Споживчий центр» листом від 04.02.2021 №166 надало до ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області письмове пояснення, в якому вказало на відсутність доказів, що підтверджують встановлення згаданої рекламної конструкції саме ТОВ «Споживчий центр» чи його право власності на цю конструкцію. До листа долучено виписку з ЄДРПОУ щодо товариства та копію постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №826/14253/17. Тобто, запитувані ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області документи про вартість розповсюдження реклами не надало.

Відтак, запитувані ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області документи про вартість розповсюдження реклами ТОВ «Споживчий центр» не надало.

У зв`язку з викладеним ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області склало протокол від 01.04.2021 №0120 про порушення ТОВ «Споживчий центр» законодавства про рекламу, а саме частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу», що є порушенням частини другої статті 26 цього Закону.

Листом від 02.04.2021 №07_4-12/2052 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області повідомило ТОВ «Споживчий центр» про розгляд 11.05.2021 справи про порушення частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу».

Указаний лист направлено на адресу позивача 05.04.2021, що підтверджується наявними у справі доказами.

На підставі протоколу від 01.04.2021 №0120 22.04.2021 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області прийняло рішення №0125 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, яким у зв`язку з порушенням ТОВ «Споживчий центр» частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу», що є порушенням частини другої статті 26 цього ж Закону, та вирішило розпочати щодо названого товариства справу про порушення законодавства про рекламу.

Згідно з протоколом ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області від 11.05.2021 №0141 №0125 встановлено порушення ТОВ «Споживчий центр» частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу».

Рішенням ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області від 11.05.2021 №0123 встановлено, що в порушення вимог частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу» ТОВ «Споживчий центр» на вимогу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 21.01.2021 №07_4-12/376 у вказаний термін не надало жодних документів про вартість розповсюдження реклами з порушенням вимог частини першої статті 16 вищевказаного Закону. За неподання інформації щодо вартості розповсюдження реклами на вказане товариство накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Оцінюючи правомірність цього рішення ГУ Дерпродспоживслужби у Львівській області, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами на території України регулюються Законом України «Про рекламу» (далі - Закон №270/96-ВР).

Відповідно до статті 1 цього Закону:

- реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

- зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

- рекламодавець - особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Згідно з пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12. 2003 №2067, дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Частиною шостою статті 9 Закону №270/96-ВР встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

За змістом пункту 2 Типових правил вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

За висновком суду рекламна конструкція, про яку йдеться вище, із написом «Гроші» та зазначенням стрілки, що вказує напрям руху до будинку №44 по вул. Шота Руставелі в м. Львові, на якому вона розміщена, за своїми ознаками є зовнішньою рекламою, що ТОВ «Споживчий центр» не заперечується. Вказана реклама містить інформацію, яка призначена (покликана) сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес до такого виду послуг як отримання готівкових коштів у приміщенні вищевказаного будинку. Відтак, встановлення такої рекламної конструкції особою, що її розповсюджує, потребує відповідного дозволу.

Частиною першою статті 26 Закону №270/96-ВР визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є центральним органом виконавчої влади, який в тому числі реалізує державну політику у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 №209 (далі - Положення №209), ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області є її територіальним управлінням та їй підпорядковане.

Частиною другою статті 26 Закону №270/96-ВР передбачено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю. Крім того, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами. Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 26 Закону №270/96-ВР рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право: бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону; подавати необхідні документи, давати пояснення; отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та його посадових осіб до суду.

Статтею 27 Закону №270/96-ВР передбачено відповідальність за порушення законодавства про рекламу.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону №270/96-ВР відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть:

1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно;

2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами;

3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Згідно з частиною четвертою статті 27 Закону №270/96-ВР центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на:

- рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами;

- виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті,

- у розмірі п`ятикратної вартості виготовлення реклами; - розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Повторне вчинення перелічених порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №270/96-ВР центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, може звертатися з позовом до суду щодо протиправних дій рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами. Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі - Порядок №693 ).

Пунктом 9 Порядку №693 встановлено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 11 Порядку №693 за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Згідно з пунктом 12 Порядку №693 справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

Пунктом 13 Порядку №693 передбачено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу:

- перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;

- отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;

- готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Згідно з пунктом 14 Порядку №693 Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Відповідно до пункту 14 Порядку №693 Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно з пунктом 16 Порядку №693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №693 за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Отже, штрафні санкції до порушників законодавства про рекламу застосовуються на підставі рішення Держпродспоживслужби та її територіальних органів, яке приймається за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, підставою для початку розгляду якої, у свою чергу, є протокол про порушення законодавства про рекламу.

Наявність повноважень у ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області щодо прийняття оскаржуваного рішення ТОВ «Споживчий центр» не заперечує, стверджуючи про його необґрунтованість в частині висновку про порушення товариством вимог частини другої статті 26 Закону №270/96-ВР у зв`язку з ненаданням інформації про вартість розповсюдження реклами з порушенням вимог частини першої статті 16 цього Закону.

Що стосується доводів ТОВ «Споживчий центр» про протиправність оскаржуваного рішення з огляду на те, що при його прийнятті ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області не встановило чи є назване товариство рекламодавцем чи розповсюджувачем вищевказаної реклами, тоді як воно не є власником і не розміщувало її, то необхідне зазначити таке.

Аналіз змісту викладених вище приписів частини другої статті 27 Закону №270/96-ВР свідчить, що суб`єктом відповідальності за розповсюдження реклами може бути дві категорії осіб: 1) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами; 2) рекламодавці, винні у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно.

Верховний Суд в постанові від 17.10.2018 у справі №826/14253/17 вказав на те, що об`єктивна сторона правопорушення полягає в активних діях - розповсюджені або розміщенні реклами. При цьому для притягнення особи до відповідальності повинно бути доведено, що саме вона вчинила ці дії.

Тобто, для притягнення особи за порушення законодавства про рекламу необхідно встановити, хто саме розмістив рекламу (рекламну конструкцію), хто є її розповсюджувачем реклами, тобто, чи є ТОВ «Споживчий центр» рекламодавцем, чи дійсно йому належить вищевказана рекламна конструкція та розповсюджувало воно її.

Як зазначив Верховний Суд у загаданому судовому рішенні, саме лише порушення порядку розміщення реклами не є достатнім для притягнення до відповідальності особи, в інтересах якої ця реклама, якщо не встановлено, хто є рекламодавцем та що рекламу розповсюджує він самостійно. Положення частини другої статті 27 Закону №270/96-ВР стосуються відповідальності, а тому не можуть тлумачитися розширено.

Суд критично сприймає викладені вище доводи ТОВ «Споживчий центр» щодо того, що при прийнятті оскаржуваного рішення ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області не встановило чи є товариство рекламодавцем чи розповсюджувачем вищевказаної реклами, тоді як воно не є власником і не розміщувало її, оскільки факт самовільного встановлення товариством рекламної конструкції на фасаді будинку №44 по вул. Шота Руставелі в м. Львові (з порушенням статті 16 Закону №270/96-ВР) встановлений Департаментом розвитку Львівської міської ради, що підтверджується його вимогою від 28.10.2020 №23/Р-З-2161, адресованою ТОВ «Споживчий центр» про усунення виявленого порушення.

Факт самовільного встановлення згаданої рекламної конструкції саме ТОВ «Споживчий центр» також відображено в поданні Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 10.11.2020 №23/Р-3-2321, адресованому ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, в якому останнє повідомлене про порушення названим товариством вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» у зв`язку із самовільним встановленням рекламної конструкції на фасаді будинку №44 по вул. Шота Руставелі у м. Києві та про невиконання товариством вимоги про усунення виявленого порушення.

Таким чином, саме на підставі вищевказаних вимоги та подання ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області встановило факт самовільного встановлення (без відповідного дозволу) саме ТОВ «Споживчий центр» вищевказаної рекламної конструкції, що свідчить про те, що він є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про рекламу, а саме за порушення встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Також суд не бере до уваги доводи ТОВ «Споживчий центр» про те, що світлини, на підставі яких ГУ Держпродспоживслужи у Львівській області встановило порушення товариством законодавства про рекламу, є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушенням правової процедури, а саме на цих фотознімках відсутній реквізит, необхідність яких передбачена пунктом 4.1.7 ДСТУ 2731:2004, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 №97, а саме підпис посадової особи, яка його створила, із зазначенням її посади, прізвище, імені та по-батькові. Відхилення судом таких доводів обґрунтовується тим, що згадані світлини самі по собі не є окремим доказом вчиненого товариством порушення, оскільки вони є невід`ємною частиною вищевказаних вимоги та подання Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, які оформлені належним чином і щодо оформлення яких товариство своїх заперечень не висловило, як і не надало доказів оскарження в установленому порядку актів Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Отже, ГУ Держпродспоживслужби належним чином встановило порушення ТОВ «Споживчий центр» законодавства про рекламу у зв`язку з розміщенням засобів зовнішньої реклами за відсутності на це необхідного дозволу, витребувало від нього відповідні пояснення та документи щодо виявленого порушення, які назване товариство всупереч вимогам законодавства про рекламу не надало, розглянуло справу про порушення ТОВ «Споживчий центр» законодавства про рекламу, за наслідками розгляду якої прийняло правильне по суті рішення про накладення на нього штрафу.

За наведених обставин позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову позивачу у задоволенні позову підстави для вирішення судом питання про відшкодування йому судових витрат, понесених у зв`язку із звернення до суду з цим позовом, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 243-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко