Справа № 120/5466/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 серпня 2022 р. Справа № 120/5466/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

19.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 є багатодітним батьком та має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2022 року №33, ОСОБА_1 мобілізовано та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1.

На переконання представника позивача, відповідач порушив вимоги ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки видаючи наказ не врахував, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Разом з тим, представник позивача вказує, що ОСОБА_1 згоди на мобілізацію не надавав, а тому його призвано на військову службу з порушенням положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Не погоджуючись із наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2022 року №33 та вважаючи, що останній підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку, визначеному ст. 262 КАС України). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, ухвалою витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 .

04.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що згідно облікової картки ОСОБА_1 , в графі "Сімейний стан" значиться дружина ОСОБА_1 , 1991 року народження, дочка ОСОБА_2 , 2009 року народження, дочка ОСОБА_3 , 2014 року народження. Додаткових відомостей про зміну сімейного стану, а саме наявності третьої дитини, ОСОБА_1 та/або інші особи до ІНФОРМАЦІЯ_1, на час призову на військову службу під час мобілізації, не надавали.

На переконання представника відповідача, оскільки відомості щодо зміни сімейного стану у ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні, наказ військового комісара від 26.02.2022 року №33 видано в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, представник відповідача вважає, що законодавцем чітко визначено, що підставою для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації є утримання трьох і більше дітей віком до 18 року. Разом з тим, ОСОБА_2 не є рідною дитиною ОСОБА_1 , а тому твердження позивача щодо наявності в нього права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації згідно абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

05.08.2022 року представником третьої особи надано суду витребувані документи.

Одночасно, 05.08.2022 року представником третьої особи подано до суду пояснення щодо заявленого позову, у яких останній просить суд залишити позовні вимоги без задоволення. Зокрема, зазначив, що повідомлень про зміну сімейного стану позивача, а саме наявності третьої дитини, до ІНФОРМАЦІЯ_1, на час призову на військову службу під час мобілізації, органи реєстрації актів цивільного стану, позивач та Вінницький НДЕКЦ (місце роботи позивача) не надавали, а тому підстави для застосування положень ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відсутні.

05.08.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вважає доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Додатково вказала, що доводи відповідача про відсутність у нього інформації про наявність в позивача третьої дитини є безпідставними, оскільки працівниками сектору кадрового забезпечення Вінницького науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України 04.01.2020 року та 13.12.2021 року проводилась щорічна звірка облікових даних, що зазначені у особовій картці позивача.

Також, представник позивача вказала, що згідно положень ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Тобто, визначальним фактом є саме утримання трьох і більше дійте, а тому доводи відповідача про те, що на позивача не поширюється дана норма закону є помилковими.

09.08.2022 року представник позивача подала до суду заперечення на пояснення третьої особи.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 є багатодітним батьком та має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2022 року №33, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1.

23.05.2022 року дружина позивача звернулась до відповідача із заявою, в якій просила звільнити її чоловіка з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

07.06.2022 року у позивача відібрано пояснення щодо обставин викладених у заяві його дружини від 23.05.2022 року.

21.06.2022 року дружина позивача повторно звернулась до відповідача із заявою, в якій вказала, що на утриманні її чоловіка перебуває троє малолітніх дітей, а тому просила звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №952/4/2212 від 04.07.2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що в особовій справі позивача відсутні відомостей щодо зміни сімейного стану, а саме наявності на утриманні трьох дітей віком до 18 років, а тому законні підстави для звільнення ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації на підстави положень статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відсутні.

Враховуючи зазначене, відповідач вважав, що призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації здійснено виключно на підставі та в межах норм діючого законодавства.

Не погоджуючись із наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2022 року №33 та вважаючи, що останній підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 1, 2 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII визначено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Зокрема, згідно абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Отже, з 24.02.2022 року у громадян України виник обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 26.02.2022 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 в телефонному режимі повідомлено про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення обліково-реєстраційних даних. В цей же день, його направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2022 року №33, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, позивач вважає, що наказ від 26.02.2022 року №33 видано з порушення вимог ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, суд зазначає наступне.

Стаття 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 є багатодітним батьком та має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_1 від 25.02.2019 року.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин, позивач відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підлягав призову на військову службу під час мобілізації тільки за його згодою і тільки за місцем проживання.

Позивач вказує, що згоди на проходження військової служби не надавав. Доказів протилежного відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

В свою чергу, відповідач зазначає, що згідно облікової картки ОСОБА_1 , в графі "Сімейний стан" значиться дружина ОСОБА_1 , 1991 року народження, дочка ОСОБА_2 , 2009 року народження, дочка ОСОБА_3 , 2014 року народження. Додаткових відомостей про зміну сімейного стану, а саме наявності третьої дитини, ОСОБА_1 та/або інші особи до ІНФОРМАЦІЯ_1, на час призову на військову службу під час мобілізації, не надавали, а тому наказ військового комісара від 26.02.2022 року №33 видано в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що згідно пункту 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, однак є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Тобто, видаючи наказ №33 від 26.02.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 мав врахувати усі обставини, що мають значення для його видання, зокрема, наявність обмежень встановлених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно особової картки працівника Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_1 , а саме п.10 "Родинний стан" склад сім`ї: дружина - ОСОБА_4 , 1991 року народження, донька ОСОБА_2 , 2009 року народження, донька ОСОБА_3 , 2014 року народження, син ОСОБА_5 , 2019 року народження.

У відповідь на адвокатський запит, Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України листом №19/102/1 від 14.07.2022 року повідомив представника позивача про те, що працівниками сектору кадрового забезпечення Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 04.01.2020 року та 13.12.2021 року проводилась щорічна звірка облікових даних, що зазначені у особовій картці працівника ОСОБА_4 , з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, повідомили, що записи щодо складу сім`ї ОСОБА_4 у особовій картці здійснені до проведення звірок з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, відомості щодо зміни сімейного стану позивача, а саме наявності на утриманні третьої дитини, доведені до ІНФОРМАЦІЯ_1 та, відповідно, мали бути відомі посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 на час видання оскаржуваного наказу.

При цьому, суд вважає безпідставними припущення відповідача, що внесення змін до особової картки працівника ОСОБА_4 , стосовно складу сім`ї, здійснено після призову на військову службу, оскільки такі не підтверджуються жодним доказом та спростовуються листом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Крім того, представник відповідача вважає, що законодавцем чітко визначено, що підставою для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації є утримання трьох і більше дітей віком до 18 року. Разом з тим, ОСОБА_2 не є рідною дитиною ОСОБА_4 , а тому твердження позивача щодо наявності в нього права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації згідно абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є безпідставним.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки аналіз абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" свідчить, що визначальним фактом є саме утримання трьох і більше дійте. Дана норма є вичерпною та не може тлумачитись по іншому.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що на час виникнення спірних правовідносин, позивач відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підлягав призову на військову службу під час мобілізації тільки за його згодою і тільки за місцем проживання, а згоди на призов він не надавав, відповідачем порушено вимоги Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому пункт 37 параграф 2 Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №33 від 26.02.2022 року слід визнати протиправним та скасувати.

Що ж до вимоги позивача про зобов`язання відповідача виключити його зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1, то суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що позивача призвано на військову службу з порушенням вимог закону, суд приходить до висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача виключити солдата ОСОБА_4 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 37 параграф 2 Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №33 від 26.02.2022 року про зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду стрільця 2 відділення охорони 4 взводу охорони роти охорони, ВОС-100915А, шпк "солдат".

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3).

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_4).

Суддя Дончик Віталій Володимирович