Справа № 400/1655/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 р. № 400/1655/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 28.01.2019 р. № ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасувати рішення Южноукраїнського управління ГУ ДФС в Миколаївській області від 28 січня 2019 року № про нарахування пені в сумі 26962,63 гривень та застосування штрафних санкцій в сумі 20779,58 і 150,00 гривень, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 лютого 2019 року позивачем отримано рішення Южноукраїнського управління ГУ ДФС в Миколаївській області від 28 січня 2019 року № про нарахування пені та застосування штрафних санкцій відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464. Наведеним рішенням нараховано пені в сумі 26962,63 грн. та застосовано штраф в сумі 150,00 грн. до 01.01.2015 року, і штраф в сумі 20779,58 грн. з 01.01.2015 року. Проте, у зв`язку з оскарженням податкових повідомлень-рішень, грошові зобов`язання є неузгодженими. Отже, у відповідача були відсутні підстави для прийняття вимоги Ф- .

Відповідач заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що оскаржуване рішення та вимога прийняті відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи наявність зазначеного боргу, позивачу було направлено податкову вимогу, яка є непогашеною. Оскаржувана податкова вимога є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 06.06.2006 року, як платник податків перебуває на податковому обліку в податковому оргвні.

26 лютого 2019 року позивачем отримано рішення Южноукраїнського управління ГУ ДФС в Миколаївської області від 28 січня 2019 року № про нарахування пені та застосування штрафних санкцій відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464.

Вказаним рішенням нараховано пені в сумі 26962,63 грн. та застосовано штраф в сумі 150,00 грн. до 01.01.2015 року, і штраф в сумі 20779,58 грн. з 01.01.2015 року.

Рішенням Южноукраїнського управління Головного управління ДФС в Миколаївській області викладене в листі від 04.04.2019 року № 273/Г/Г/14-29-54-06-29, позивачу відмовлено в розгляді скарги направленої в порядку статті 25 Закону України № 2464.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі Закон № 2464).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, цей внесок передбачений для захисту прав застрахованих осіб, тобто, він носить персональний характер.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 3 ст.7 Закону №2464 встановлено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. А обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону № 2464).

Згідно з пп.4.5.2 Інструкції платники, сплачують єдиний внесок протягом року до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада у вигляді авансових платежів в розмірі 25% річної суми єдиного внеску, обчисленої від суми, визначеної податковими органами для сплати авансових сум податку на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності.

Платники єдиного внеску, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464).

Як вбачається з норм Порядку, фізичні особи-підприємці, що працюють на загальний системі оподаткування подають до органів Пенсійного фонду звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітний період.

Згідно п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як встановлено судом, податкову вимогу Первомайської об`єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївської області від 10.10.2014р. № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 04.11.2014р. № , податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014р. № , податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014р. № були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Отже, виходячи з положень п. 56.18 ст. 56 ПК України, податковий борг ФОП ОСОБА_2 був неузгоджений.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року ( із змінами та доповненнями далі Інструкція №449), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за номером 508/26953, передбачено, що вимога про сплату борту (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Наведене узгоджується з приписом абзацу 8 частини 4 статті 25 Закону України №2464, а саме, порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У справі № 814/3980/15 платником внеску було оскаржено вимогу № Ф- від 18 вересня 2015 року про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 20904,36 грн.

Крім цього, рішення судів першої та апеляційної інстанції по справі № 814/3980/15, якими в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 про скасування вимоги Ф від 18 вересня 2015 року про нарахування, в результаті податкової перевірки суми ЄСВ 20904,36 грн., постановою Верховного суду України від 05 березня 2019 року були скасовані та справа направлена на новий розгляд до Миколаївського коружного адміністративного суду.

Враховуючи викладене, у позивача були відсутні підстави для винесення рішення від 28 січня 2019 року № про нарахування пені в сумі 26962,63 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 20779,58 грн та 150,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення, натомість позивачем надано усіх необхідних доказів в підтвердження обґрунтованості її позовних вимог, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 78, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року № про нарахування пені в сумі 26962,63 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 20779,58 грн. та 150,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник