Справа № 640/22602/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року м. Київ № 640/22602/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся громадянин Азербайджану ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №54 від 17.03.2020 Про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №3480 від 02.09.2020 Про скасування посвідчи на тимчасове проживання;

- зобов`язати вчинити дії відповідача, а саме: видалити відомості про заборону в`їзду в Україну щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із відповідних баз даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України;

- зобов`язати вчинити дії відповідача, а саме: поновити громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, посвідку про тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 21.12.2020 та видалити відомості про скасування його посвідки про тимчасове проживання з відповідних реєстрів (баз даних).

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення про заборону в`їзду в Україну №54 від 17.03.2020 та, відповідно рішення від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, оскільки жодних невиконаних рішень суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення позивач не мав, а відтак останні є такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку.

За результатом автоматизованого розподілу вказану позовну заяву передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Аблова Є.В .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2020 позовну заяву залишено без руху.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Аблова Є.В., на підставі розпорядження керівника апарату від 06.10.2020 № 526 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Балась Т.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2020 вжито заходів забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2020 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/22602/20, поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що працівниками міграційної служби виявлено порушення позивачем правил перебування на території України, на підставі чого відносно позивача складені матеріали про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 та ст. 204 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанови про накладення адміністративного стягнення від 06.09.2019 №005523 та від 06.09.2019 №005526. На підставі вказаного, відповідачем правомірно та обґрунтовано прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 21.12.2019 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 з терміном дії до 21.12.2020, підстава видачі 04/14 - возз`єднання сім`ї з громадянином України.

17.03.2020 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області на підставі абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 «Про затвердження Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» було прийнято рішення № 54 про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 терміном на 3 (три) роки.

У вказаному рішенні зазначено, що 06.09.2019 співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України. Відносно іноземця були складені матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 06.09.2019 року у вигляді штрафу розміром 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, а також складені матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 204 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 06.09.2019 у вигляді штрафу розміром 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Після несплати протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів іноземцем розміру штрафів, заяви про відкриття виконавчого провадження було направлено до Державної виконавчої служби 23.09.2019 №8101.8.2-39437/81.3-19.

02.09.2020 згідно з підпунктом 5 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322, Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Вважаючи рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну та про скасування посвідки на тимчасове проживання протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно з пунктами 6, 8, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення № 360) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За правилами пункту 2 Положення № 360 Державна міграційна служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 (далі - Інструкція № 1235).

Пунктом 3 Інструкції № 1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (підпункт «г» пункту 4 Інструкції № 1235).

Відповідно до пункту 5 Інструкції № 1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно із пунктом 6 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу 6 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Отже, передумовами для прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України за абзацом 6 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або наявність іншого невиконаного майнового зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, однак, за умови, що такі мали місце під час попереднього перебування такої особи на території України.

З матеріалів справи встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 від 17.03.2020 № 54 прийнято на підставі абзацу 6 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із тим, що позивач не виконав вимоги постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, про що винесено постанову від 06.09.2019 серії ПН ЦМУ №005526 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. та у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 204 КУпАП, про що винесено постанову від 06.09.2019 серії ПН ЦМУ №005523 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За правилами частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Як установлено з матеріалів справи, постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу від 06.09.2019 №005523 та від 06.09.2019 №005526 було оскаржено позивачем у судовому порядку.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2019, що набрало законної сили, у справі № 755/14932/19 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення Серія ПР ЦМУ № 005523 № 005526 від 06.09.2019 року, за ст. 204 КУпАП, відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в сумі 1 700,00 грн.

Також, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2019, що набрало законної сили, у справі № 755/14933/19 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення Cерія ПН ЦМУ № 005526 від 06.09.2019 року, за ч. 1 ст. 203 КУпАП, відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в сумі 5100,00 грн.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що при прийнятті рішення Центрального міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 від 17.03.2020 № 54 на підставі абзацу 6 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідачем не були враховані усі обставини, що мали значення для його прийняття.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 від 17.03.2020 № 54.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управлінням ДМС у м. Києві та Київській області №3480 від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання та зобов`язання відповідача поновити громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідку про тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 21.12.2020, суд виходить з наступного, суд зазначає таке.

Так, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої громадянину Азербайджан ОСОБА_1 прийняте 02.09.2020 відповідачем, у відповідності до підпункту 5 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

Згідно з підпунктом 5 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області від 17.03.2020 № 54 про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , а тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управлінням ДМС у м. Києві та Київській області №3480 від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої ОСОБА_1 .

Відповідно пункту 68 Порядку № 322 іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).

Згідно з підпунктом 4 пункту 71 Порядку № 322 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

В силу пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) у справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (заява N 28924/04) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.75 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. п. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10.07.2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.88 (скарга № 10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази «передбачено законом», є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно пункту 65 вказаного рішення суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено наявність підстав для скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №800120459 від 21.12.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача поновити позивачеві посвідку на тимчасове проживання в Україні шляхом видачі нової посвідки на тимчасове проживання.

Також суд для повного захисту вважає за необхідне зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області видалити із відповідних баз даних осіб відомості про заборону в`їзду в Україну щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про скасування його посвідки про тимчасове проживання.

На переконання суду, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити такі дії є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість своїх рішень з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Відтак, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1681,60 грн. підлягають стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов громадянина Азербайджану ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №54 від 17.03.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №3480 від 02.09.2020 Про скасування посвідчи на тимчасове проживання.

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код 42552598) видалити із відповідних реєстрів (баз даних осіб) відомості про заборону в`їзду в Україну щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про скасування громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки про тимчасове проживання.

5. Стягнути на користь громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код 42552598) сплачений судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась