Справа № 640/4328/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ № 640/4328/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві

Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

третя особа ОСОБА_2

про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Код ЄРДПОУ: 099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16), третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни про відкриття виконавчого провадження №63927904 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12 000,00(дванадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нею виконано рішення суду в добровільному порядку і відповідачем не вчинено будь-яких виконавчих дій, а тому відсутні підстави для стягнення з неї виконавчого збору. Зауважила, що у виконавчому провадженні №63927904 дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» не вчинялися та, в силу характеру рішення суду, не можуть бути вчинені, а відтак постанова державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору є незаконною. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що в рамках цього виконавчого провадження проводилися заходи примусового виконання рішення суду. Крім того, наголосила, що судове рішення яке стало причиною відкриття виконавчого провадження має триваючий характер його виконання, а також повинно виконуватись в певні дні, визначені судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що державний виконавець діяла на підставі та в межах свої повноважень, в порядку визначеному чинним законодавством, що свідчить про відсутність порушень, а отже, як наслідок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою від 16.12.2020, головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю.П., відкрито провадження ВП №63927904 з примусового виконання виконавчого листа №149/532/19 виданого 14.12.2020 року Дарницьким районним судом міста Києва.

16 грудня 2020 року державним виконавцем винесено вимогу щодо виконання ОСОБА_1 рішення суду, а саме: не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та надати протягом 10 робочих днів з моменту винесення вимоги, про що повідомити в письмові формі державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві Ушенко Ю.П. та надати докази.

06 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63927904 керуючись п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 12 000 грн.

Також, 06 січня 2021 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено Постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 000 грн.

Позивач вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною звернувся до суду з даним позовом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 42 Закону №1404, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійсненні виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 480/3452/19.

У Постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №520/7192/20 викладена аналогічна правова позиція та вказано у п.58 про відсутність підстав для відступу від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 480/3452/19.

Також, суд звертає увагу, що правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475 викладена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 420/1373/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 480/1558/19, яку суд враховує при вирішенні цієї справи, згідно якої фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 16.12.2020 року, тоді як рішення позивача на виконання рішення суду прийнято 06.01.2021 року.

Відтак, позивач повинна була надати суду докази про добровільне виконання рішення суду до 06.01.2021 року, проте таких доказів суду не надала.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач не надав суду належних доказів протиправності спірної постанови.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.Г. Вєкуа