Справа № 640/19144/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року м. Київ № 640/19144/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відокремленого підрозділу ДПС Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо проведення планової документальної виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), оформленої актом від 06.06.2018 №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 , а її результати недійсними;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.07.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийнятого на підставі акту про проведення планової документальної виїзної перевірки від 06.06.2018 №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 );

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.07.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийнятого на підставі акту про проведення планової документальної виїзної перевірки від 06.06.2018 №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 );

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.07.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийнятого на підставі акту про проведення планової документальної виїзної перевірки від 06.06.2018 №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 );

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.07.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийнятого на підставі акту про проведення планової документальної виїзної перевірки від 06.06.2018 №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 );

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.07.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийнятого на підставі акту про проведення планової документальної виїзної перевірки від 06.06.2018 №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Адміністративний позов обґрунтовано порушенням відповідачем процедури проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме неналежним повідомленням позивача про призначення такої перевірки, з огляду на що, на переконання останньої, результати перевірки нівелюються.

Так, позивачем зазначено, що всупереч пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, копію наказу від 27.04.2018 року №7770 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )» останньою отримано звичайним листом 02.06.2018 року, що підтверджується конвертом, на якому стоїть відтиск печатки поштового відділення, датований 18.05.2018 року, в той час, як перевірку призначено з 08.05.2018 року по 22.05.2018 року.

Крім того, співробітники відповідача зателефонували позивачу лише 16.05.2018 року з вимогою прибути до них, та 17.05.2018 року позивачу, яка прибула до приміщення відповідача, повідомлено про необхідність проведення планової документальної виїзної перевірки та надання останньою усією первинної документації.

В той же час, позивачем зауважено, що жодного письмового повідомлення про проведення спірної перевірки нею не отримано.

Позивачем також звернуто увагу, що не надала заперечення на акт перевірки також з провини відповідача.

Натомість, 09.08.2018 року позивачем отримано від ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 12.07.2018 року №, №009954204, №, №, №.

Позивачем також повідомлено, що остання брала участь у процедурі адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, проте рішеннями ДФС від 17.10.2018 року №15962/С/99-99-11-02-01-14 та від 17.10.2018 року №15945/С/99-99-11-03-01-25, у задоволенні скарг відмовлено.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2018 року відкрито провадження у справі.

Через канцелярію суду 28.12.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує з підстав належного направлення на податкову адресу позивача наказу та повідомлення про проведення спірної перевірки.

На переконання відповідача, необізнаність платника податків про наказ про проведення перевірки у разі, якщо останній направлено останньому на податкову адресу не може бути розцінено судом на користь такого платника податку, оскільки контролюючим органом виконано усі передбачені податковим законодавством України вимоги.

Так, відповідачем завчасно та встановлені законом строки направлено позивачеві Повідомлення від 27.04.2018 року №20217/С/26-15-42-04-27 про проведення перевірки та Наказ від 27.04.2018 року №7770 на проведення перевірки, про що свідчить реєстр рекомендованих листів від 27.04.2018 року, в якому зазначено адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 (дану адресу також позивачем вказано у позовній заяві), але 26.06.2018 року цей лист повернувся до ГУ ДФС у м. Києві у зв`язку з тим, що строки зберігання закінченні, про що свідчить скан-копія повернутого листа та роздруківка із сайту «Укрпошта» про відстеження рекомендованого листа №819.

Крім того, акт перевірки також направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , про що свідчить корінець та скан-копія листа, який повернуто у зв`язку із закінченням строку зберігання, зокрема, відповідно до реєстру відправлень №46 та копії із сайту «Укрпошта відстежити» за номером 980.

Отже, оскільки поштове відправлення із актом перевірки повернулося до контролюючого органу 12.07.2018 року без вручення, відповідно до положень Податкового кодексу України акт вважається врученим.

Зокрема, працівниками ГУ ДФС у м. Києві у встановлений Податковим кодексом України термін направлено на адресу позивача податкові повідомлення-рішення від 12.07.2018 року, які останньою отримано 09.08.2018 року, про що свідчить номер поштового відправлення №002.

Позаяк відповідач вважає, що ним процедуру призначення та проведення спірної перевірки дотримано, в той час, як позивачем не зазначено жодних підстав протиправності визначених податковим органом грошових зобов`язань.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Через канцелярію суду 01.02.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано з підстав, зазначених у позові.

Позивач заперечує надіслання рекомендованим листом Повідомлення про проведення перевірки від 27.04.2018 року № 20217/С/26-15-42-04-27 та наказу від 27.04.2017 року № 7770, оскільки надана відповідачем суду копія реєстру рекомендованих листів від 27.04.2018 року містить дописки та виправлення, не посвідчені уповноваженими особами у встановленому порядку - у графі: « 7» вищезазначеного реєстру від руки невідомої особи вписано слова: «наказ + повідом».

Проте, у інших графах зазначеного реєстру поштових відправлень будь - які дописки від руки відсутні, що свідчить, на думку позивача, про намагання відповідача сфальсифікувати потрібні йому докази. У свою чергу роздруківка з сайту Укрпошти № 819 також не підтверджує аргументи відповідача.

Отже, надана відповідачем суду копія реєстру рекомендованих листів від 27.04.2018 року не є належним та не допустимим доказом підтвердження спірних обставин.

Зокрема, всупереч пункту 86.3 статті 86 Податкового кодексу України у матеріалах справи немає акту відповідача про відмову позивача від отримання та підписання акта перевірки від 06.06.2018 року №2630/26-15-42-04-30/ чи про відсутність позивача за місцезнаходженням.

Крім того, належних доказів підтвердження відправлення позивачу акта перевірки 06.06.2018 року відповідачем суду також не надано.

Щодо процесуального правонаступництва відповідача у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна фіскальна служба України () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 1 085321, Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Таким чином, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

В той же час, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять в разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якою приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

На виконання Указу Президента України від 08.11.2019 року №837 «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави» Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 року прийнято постанову №893 «Про деякі питання територіальних органів ДПС», відповідно до якої територіальні органи ДПС перестануть існувати як юридичні особи публічного права.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 «Про деякі питання територіальних органів ДПС», з урахуванням вимог Закону України від 30.09.2020 року №3166-VІ «Про центральні органи виконавчої влади» (зі змінами), Положенням про Державну податкову служб) України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.3019 року №227 (зі змінами), наказу ДПС України від 30.09.2020 року №529 «Про утворення територіальних органів ДПС», ДПС України наказом від 12.11.2020 року №643 затверджено Положення про Головне управління ДПС у місті Києві.

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються визначено Головне управління ДПС у м. Києві та Головне управління ДПС у Закарпатській області.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у м. Києві є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України, та є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС у м. Києві ().

Згідно з наказом ДПС України від 24.12.2020 року №755 «Про початок здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» з 01 січня 2021 року територіальні органи ДПС, утворені як її відокремлені підрозділи, розпочинають здійснення повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються як юридичні особи.

Таким чином, з 01.01.2021 року ДПС України функціонує як єдина юридична особа, що складається з центрального апарату та територіальних органів, утворених як її відокремлені підрозділи (без статусу юридичних осіб).

Отже, станом на день розгляду справи, функції та повноваження Головного управління ДПС у місті Києва, перейшли до його правонаступника - відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011), з огляду на що, в порядку статті 52 КАС України суд замінює відповідача у справі - Головне управління ДПС у м. Києві на відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом ГУ ДФС у м. Києві від 27.04.2018 року №7770 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )» відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік та з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування наказано провести документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року тривалістю 10 робочих днів з 08.05.2018 року по 22.05.2018 року (далі також - Наказ №7770).

На підставі Наказу №7770, ГУ ДФС у м. Києві складено Повідомлення від 27.04.2018 року №20217/С/26-15-42-04-27 та Направлення на перевірку від 08.05.2018 року №1862/26-15-42-04, від 08.05.2018 року №1863/26-15-42-04 та від 08.05.2018 року №1864/26-15-42-04.

Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 платник податків (рнокпп НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та спати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, ГУ ДФС у м. Києві складено Акт від 06.06.2018 року №2630/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (далі також - Акт перевірки).

На підставі Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві складені податкові повідомлення - рішення від 12.07.2018 №, №, №, №, №.

14.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДФС у м. Києві із заявою про надіслання Акта перевірки рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із його не врученням.

Рішенням ДФС від 17.10.2018 року №15962/С/99-99-11-02-01-14 розглянуто скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) від 16.08.2018 року (вх. ДФС №9169/ФОП, №9185/ФОП, №9171/ФОП від 21.08.2018 року) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12.07.2018 року №, №, №, які залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Рішенням ДФС від 17.10.2018 року №15945/С/99-99-11-03-01-25, розглянуто скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 16.08.2018 (вх. ДФС № 9167/ФОП від 21.08.2018 року) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12.07.2018 року № , яке залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки останні винесено із порушенням податкового законодавства України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, додаткові пояснення по суті справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до змісту підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пунктами 77.1., 77.2 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 77.4. статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктами 77.6., 77.9. статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки, а платнику, в свою чергу, гарантується право оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою. Невиконання вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення перевірки та копії наказу про проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Зазначену правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 09.02.2021 у справі №804/3329/15.

Згідно з частинами першою - третьою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи докази, подані сторонами у справі щодо повідомлення позивача про проведення документальної планової виїзної перевірки, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що Наказ №7770 та повідомлення про проведення перевірки датовано 27.04.2018 року, в той час, як дату початку перевірки визначено 08.05.2018 року.

Так, термін з 27.04.2018 року до 08.05.2018 року дорівнює 10 днів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 77.4. статті 77 ПК України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно доказів, наданих відповідачем на підтвердження надіслання позивачу Наказу №7770 та Повідомлення, останнім долучено копію Реєстру направлених рекомендованих листів №1, з якого встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві здійснено направлення поштового відправлення з рекомендованим листом ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 за трек-номером відправлення 819, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із трек-номером 819 та копію конверта із трек-номером 819, який, відповідно до штампу працівника поштового відділення 29.05.2018 року повернуто відправнику без вручення адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Обставини направлення зазначеного поштового відправлення за трек-номером 819 27.04.2018 року та повернення останнього 29.05.2018 року також підтверджується скрін-копією відстеження відправлень ukrposhta.ua.

В свою чергу, згадка про направлення саме наказу та повідомлення вказаним поштовим повідомленням за трек-номером 819 міститься лише у копії Реєстру направлених рекомендованих листів №1, про що зазначено олівцем представником відповідача.

Суд зауважує, що вчинений олівцем напис «наказ+повідом» судом як допустимий доказ не приймається.

Разом з тим, у суду відсутні підстави вважати, що 27.04.2018 року, в день винесення Наказу №7770 та Повідомлення, відповідачем направлено на належну адресу позивача інші рішення, ніж Наказ №7770 та Повідомлення, оскільки позивачем цю обставину не спростовано, а правил оформлення направлення поштовим зв`язком прийнятих відповідачем рішень платникам податків на законодавчому рівні не встановлено.

Зокрема, відповідно до пунктів 42.1., 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

В свою чергу, згідно з абзацом 6 пункту 42.4 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, проти чого позивач не заперечує, що податковою адресою останньої є: АДРЕСА_2 . Поштову кореспонденцію відповідачем надсилалося саме на податкову адресу позивача, з огляду на що, суд вважає що поштове відправлення від 27.04.2018 року, яке повернулося відповідачу 29.05.2018 року за закінченням терміну зберігання, вручено позивачу належним чином.

Одночасно, надаючи оцінку долученій позивачем копії конверта, який позивачем отримано 18.05.2018 року відповідно до штемпелю Укрпошта, суд зауважує, що останній не може бути визнаний належним та достовірним доказом з підстав зазначення на ньому відправником «Державна податкова інспекція у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві», в той час, як спірну перевірку та відповідні рішення приймалися ГУ ДФС у м. Києві, а не податковою інспекцією.

В той же час, суд бере до уваги строки повідомлення платника податків про проведення призначеної планової документальної виїзної перевірки, встановлені абзацом 2 пункту 77.4. статті 77 ПК України, якими передбачено його здійснення не пізніше за 10 днів до початку перевірки, які відповідачем беззаперечно порушено.

Разом з тим, надаючи оцінку цій обставині як самостійній підставі для задоволення позову та скасування результатів перевірки, суд, з урахуванням вищезазначеної сталої судової практики, аналізує наступні встановлені обставини під час розгляду справи та дослідження доказів.

Так, відповідно до пункту 81.1. статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У постанові від 13.03.2018 року у справі № 804/1113/16, Верховним Судом підтримано висновки суду першої інстанції, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З матеріалів справи судом встановлено, що 08.05.2018 року посадові особи ГУ ДФС у м. Києві прибули на місце перевірки - місцезнаходження суб`єкта господарювання (місце розташування об`єкта власності, щодо якого проводиться перевірка).

Направлення ГУ ДФС у м. Києві від 08.05.2018 року №1862/26-15-42-04, №1863/26-15-42-04 та №1864/26-15-42-04 на проведення документальної планової виїзної перевірки пред`явлено особисто позивачу, що підтверджується підписом ОСОБА_1 , що останньою не спростовано та не заперечується, як і не повідомлено суд та не надано суду належних доказів відмови платника податків у допуску посадових осіб відповідача до проведення перевірки з підстав не вручення ОСОБА_1 наказу та повідомлення про проведення спірної перевірки, передбачених пунктом 81.1 статті 81 ПК України.

Отже, оскільки позивач не скористалася правом відмови відповідачу у допуску до проведення перевірки, та за результатами проведеної спірної перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення, підставою для їх скасування можливе лише їх оскарження по суті, в той час, як недоліки у дотриманні процедури призначення та проведення такої перевірки є лише додатковими підставами для скасування її результатів.

Водночас, підставами позову позивачем визначено лише процедурні порушення відповідача, позаяк у суду відсутні підстави для дослідження та надання оцінки правомірності податкових повідомлень-рішень.

В свою чергу, задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо проведення планової документальної виїзної перевірки лише з підстав недотримання строку направлення Наказу №7770 та Повідомлення, встановленого абзацом 2 пункту 77.4 статті 77 ПК України, не є достатньою підставою для задоволення позову в цій частині та не відновить становища позивача до дня винесення податкових повідомлень-рішень, у скасуванні яких судом відмовлено.

За змістом частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та їй такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного останньою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову фізичної особи - підприємці ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємці ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: відокремлений підрозділ ДПС України Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення суду складено 10.05.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна