Справа № 440/5429/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5429/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, у якій просить:

- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у видачі будівельного паспорту, викладену в листі від 16.06.2022 №К/02.4-02/559;

- зобов`язати Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2022 вх.№К/02.4-02/559 щодо надання будівельного паспорту, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання, в тому числі, органів місцевого самоврядування в таке користування, забороняється. Норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" також передбачають обов`язковість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням навіть в разі встановлення нового функціонального призначення, якщо це відбулося вже після набуття права власності на землю. Як слідує з листа Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 16.06.2022 №К/02.4-02/559 позивачу відмовлено у наданні будівельного паспорту (дозволу на забудову земельної ділянки) у зв`язку із невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме: генеральному плану міста з урахуванням змін, внесених 21.10.2020 та 16.11.2021 (земельна ділянка позивача знаходиться на території смуги відводу залізниці). Разом з тим, позивач зауважує, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 передавалася Київською районною у м. Полтаві радою попередній власниці ОСОБА_2 на підставі розробленого та погодженого проекту землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, слід врахувати, що Генеральним планом визначається планувальна довгострокова стратегія розвитку міста, однак положення закону не містять чіткого визначення поняття та змісту функціонального призначення території. При цьому, положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну, ніж рішення сесії Полтавської міської ради від 21.10.2020 та від 16.11.2021 про внесення змін до Генерального плану міста Полтава. Таким чином, вирішуючи цей спір, слід застосовувати положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Цивільного кодексу України, як акти вищої юридичної сили. Згідно з даними інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек зазначено цільове призначення вказаної земельної ділянки - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З огляду на викладене, оскільки земельна ділянка перебуває у власності позивача, а її цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 може бути використана для будівництва житлового будинку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5429/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що при наданні ОСОБА_1 відмови у видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки він діяв у межах та спосіб, визначених законодавством України. У відповідності до листа заступника начальника залізниці В.М. Грюк від 18.10.2005 СТГО "Південна залізниця" дала згоду на добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м., яка розташована в районі дезпромстанції ст. АДРЕСА_2 з подальшою передачею її до фонду земель запасу Полтавської міської ради за умови, що витрати за внесення змін в земельно-кадастрову документацію Південної залізниці або її заміну буде нести ОСОБА_2 . Рішенням Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 13.12.2005 погоджено місце розташування земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . У відповідності до довідки 6-зем, виданої Полтавським міським управлінням земельних ресурсів 28.04.2007 земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , виділяється за рахунок земель загального користування (рядок 97) громадського призначення (графа 43) і буде обліковуватися після надання у власність чи користування, як присадибні ділянки (рядок 22) житлової забудови (графа 35) загальною площею 0,1000 га. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 був затверджений і земельна ділянка передана у власність, а в подальшому, відчужена на користь позивача ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.04.2016. На даний час земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0254 належить позивачу ОСОБА_1 . Його право ніким не оскаржено та не скасовано, але виконавчий комітет не має права погодити та надати дозвіл на видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки та проведення будівельних робіт, оскільки рішенням Полтавської міської ради дев`ятої сесії восьмого скликання 16.11.2021 затверджено зміни до плану зонування території м. Полтави (зонінг), у відповідності до якого земельна ділянка позивача потрапила на територію смуги відводу залізниці. Хоча зонінг затверджений після оформлення права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0254 на ім`я ОСОБА_1 , її цільове призначення після цього не змінювалося, але виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради не має повноважень надавати дозвіл на нове будівництво у зоні розташування спірної земельної ділянки (а.с. 59-62).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

13.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Київської районної в м. Полтаві ради із заявою про видачу будівельного паспорта забудови належної йому земельної ділянки загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :04:001:0254, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65).

До заяви позивач додав схему забудови земельної ділянки та копії документів на земельну ділянку, що відповідачем не заперечується.

За результатами розгляду заяви позивача Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради листом від 16.06.2022 №К/02.4-02/559 висловив зауваження щодо невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (земельна ділянка позивача знаходиться на території смуги відводу залізниці), у зв`язку із чим повернув подані документи позивачу (а.с. 66).

Так, у вказаному листі зазначено, що надані заявником наміри забудови, а саме, схема забудови земельної ділянки для будівництва житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , не відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Основною містобудівною документацією на місцевому рівні є матеріали генерального плану міста з урахуванням "Внесення змін до генерального міста", затвердженого рішенням тридцять сьомої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 21.10.2020 та "Внесення змін до плану зонування території м. Полтава", який затверджений рішенням дев`ятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 16.11.2021. Відповідно до вказаної містобудівної документації належна заявнику земельна ділянка по АДРЕСА_1 , знаходиться на території смуги відводу залізниці.

Позивач вважаючи протиправною відмову Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у видачі будівельного паспорту, викладену в листі від 16.06.2022 №К/02.4-02/559, звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Положеннями пункту "а" частини першої статті 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.

За правилами частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до частини першої статті 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до положень статей 316 - 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та вправі вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 373 ЦК України передбачено, зокрема, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 374 ЦК України встановлено, що права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право власника на забудову на своїй земельній ділянці здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" №687-XIV від 20.05.1999 встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 /далі - Закон № 3038-VI/ будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва; генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Частиною другою статті 5 Закону №3038-VI встановлено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Частиною першою статті 17 Закону № 3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до частин першої та третьої статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог, зокрема: виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 27 Закону №3038-VI забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Пунктом 1.2 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.02.2013 №66), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 за №902/19640 /далі - Порядок №103, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/, будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Порядку №103 параметри забудови визначаються з урахуванням будівельних норм, що встановлюють вимоги до планування та забудови територій, а також встановлених чи визначених в установленому порядку режимів використання об`єктів всесвітньої спадщини, їх територій та буферних зон, пам`яток культурної спадщини, їх територій та зон охорони, історичних ареалів населених місць, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій.

Розроблення будівельного паспорта здійснюється відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.

Отже, за наявності затвердженої містобудівної документації на місцевому рівні (генерального плану та плану зонування території) питання видачі будівельного паспорта вирішується уповноваженим органом з врахуванням встановлених умов та обмежень використання території.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №103 будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються: копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту); згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності); схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; проектна документація (за наявності); згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності); інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).

Пунктом 2.3 Порядку №103 передбачено, що уповноважений орган з питань містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, будівельним нормам і правилам.

Згідно з положеннями статей 5, 78, 91, 154 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на принципах невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю, тощо.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Як вже зазначалося вище, згідно з положенням статті 373, частини 1 статті 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Аналізуючи наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання, в тому числі, органів місцевого самоврядування в таке користування, забороняється.

Положеннями статті 8 Закону № 3038-VI передбачено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства (частина друга статті 24 Закону №3038-VI).

Таким чином, норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" також передбачають обов`язковість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням навіть в разі встановлення нового функціонального призначення, якщо це відбулося вже після набуття права власності на землю.

Відповідно до змісту статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є, в тому числі, невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Як убачається з листа Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 16.06.2022 №К/02.4-02/559, позивачу відмовлено у наданні будівельного паспорту (дозволу на забудову земельної ділянки) у зв`язку із невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме: генеральному плану міста з урахуванням змін, внесених 21.10.2020 та 16.11.2021 (земельна ділянка позивача знаходиться на території смуги відводу залізниці).

Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі №640/23893/19 вже звертав увагу на той факт, що "цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)" в розумінні Земельного кодексу України та "функціональне призначення території" в розумінні Генерального плану м. Києва, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території міста Києва, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м. Києва, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Так, стаття 1 Закону України від 22.05.2003 №858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон №858-IV) містить визначення поняття "цільове призначення земельної ділянки", згідно з яким це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Згідно зі змістом статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Таким чином, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Частиною першою статті 193 ЗК України встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Отже, відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, відповідно до приписів вищевказаних правових норм, відображуються у державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 передавалася Київською районною у м. Полтаві радою попередній власниці ОСОБА_2 на підставі розробленого та погодженого проекту землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 11-53).

В матеріалах справи також міститься інформаційна довідка Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, згідно якої зазначено цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 49).

З огляду на викладене, оскільки земельна ділянка перебуває у власності позивача, а її цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 може бути використана для будівництва житлового будинку.

Крім того, слід врахувати, що Генеральним планом визначається планувальна довгострокова стратегія розвитку міста, однак положення закону не містять чіткого визначення поняття та змісту функціонального призначення території.

При цьому, положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну, ніж рішення сесії Полтавської міської ради від 21.10.2020 та від 16.11.2021 про внесення змін до Генерального плану міста Полтава.

Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, вирішуючи цей спір, слід застосовувати положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Цивільного кодексу України, як акти вищої юридичної сили.

При формуванні вказаних висновків судом враховувалися правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 23.11.2021 у справі №815/1373/18 та від 21.02.2022 у справі №826/1732/18.

Стосовно віднесення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 до смуги відводу залізниці слід зауважити таке.

Під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередній власниці розташування спірної земельної ділянки було погоджено з Полтавською дистанцією Південної залізниці, підтвердженням чого є підпис уповноваженої особи Південної залізниці в Акті встановлення та погодження меж земельної ділянки, складеному в листопаді 2006, що міститься в матеріалах позову (а.с. 45).

Крім того, під час розроблення зазначеного проекту землеустрою листом від 18.10.2005 №П-04-06/4838 Південною залізницею було надано добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 0,10 га, яка розташована в районі дезпромстанції ст. Полтава-Київська пров. Яківчанського, 16 (а.с. 48).

У матеріалах справи докази, які б підтверджували існування будь-яких претензій Південної залізниці до земельної ділянки позивача за адресою АДРЕСА_1 відсутні.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 листом від 16.06.2022 №К/02.4-02/559 у видачі будівельного паспорту виконавчий комітет діяв безпідставно та протиправно.

Відтак, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у видачі будівельного паспорту, викладеної в листі від 16.06.2022 №К/02.4-02/559, а також зобов`язання Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2022 вх.№К/02.4-02/559 щодо надання будівельного паспорту, з урахуванням висновків суду, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 229, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради (вул. М. Бірюзова, 1/2, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 05364703) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у видачі будівельного паспорту ОСОБА_1 , викладену в листі від 16.06.2022 №К/02.4-02/559.

Зобов`язати Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2022 вх.№К/02.4-02/559 про видачу будівельного паспорту, з урахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава