Справа № 640/10682/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року м. Київ №640/10682/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок»
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Державної податкової служби України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити дії,
встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () форми «Ш» №218020416 від 22 березня 2021 року, яким зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) сплатити 5589,36 грн штрафу за порушення строків сплати податку на додану вартість;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () форми «Ш» №217940416 від 22 березня 2021 року, яким зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) сплатити 63736,27 грн штрафу за порушення строків сплати податку на додану вартість;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () щодо несписання безнадійної заборгованості з податку на додану вартість Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) на суму 67801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б;

-зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) з податку на додану вартість в розмірі 67 801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б, а загалом на суму 531 331,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по податку на додану вартість є хибними. Посилався на своєчасність та повноту сплати узгоджених сум грошових зобов`язань із вказаного податку, а заборгованість, на яку посилається відповідач, є наслідком бездіяльності відповідача щодо не списання безнадійного податкового боргу. Тому позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, а також зобов`язати відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу і відкорегувати інтегровану картку платника податку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, і посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено факт порушення платником граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, що і призвело до виникнення автоматично розрахованих штрафних (фінансових) санкцій. Контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача наполягав на відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Заслухавши доводи та заперечення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Так, судом встановлено наступне.

12 лютого 2021 року уповноваженою особою ГУ ДПС у м. Києві проведена камеральна перевірка дотримання ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету.

За результатами такої перевірки складено акт від 12 лютого 2021 року №12152/Ж5/26-15-04-16-18 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» ()» (далі - Акт перевірки), у висновках якого вказано, що дані камеральної перевірки свідчать про порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість, передбачених пунктом 57.1 статті 57, пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, з урахуванням статті 102 Податкового кодексу України. Відповідальність платника передбачена статтею 124 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в Акті перевірки, ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» подано заперечення від 22 лютого 2021 року №7-231/20 на Акт про результати камеральної перевірки від 12 лютого 2021 року №12152/Ж5/26-15-04-16-18.

За результатами розгляду заперечень позивача податковий орган залишив висновки Акту перевірки від 12 лютого 2021 року №12152/Ж5/26-15-04-16-18 без змін.

На підставі висновків Акту перевірки 22 березня 2021 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №218020416, яким за затримку на 29 календарних днів сплати грошового зобов`язання у сумі 111787,20 грн позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5% - у сумі 5 589,36 грн.

Крім того, на підставі висновків Акту перевірки 22 березня 2021 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №217940416, яким за затримку на 54; 84; 54; 88; 57; 59 календарних днів сплати грошового зобов`язання у сумі 637362,65 грн позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% - у сумі 63 736,27 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України (ПК України) відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України. Цим Кодексом також визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику

Види, порядок і строки проведення перевірок, оформлення їх результатів регламентовано главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно пункту 76. 1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами пункту 57.2 статті 57 ПК України встановлено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно пункту 31.1 і пункту 31.3 статті 31 ПК України сплата податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статі 38 ПК України).

Згідно підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (пункт 111.2 статті 111 ПК України ).

Зокрема, згідно пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як було зазначено вище, 12 лютого 2021 року відповідачем проведено камеральну перевірку дотримання ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету, за результатами якої складено Акт перевірки.

З Акту перевірки вбачається, що предметом перевірки позивача були питання дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість, які виникли на підставі податкової звітності ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок», поданої за вересень - грудень 2020 року.

Так, контролюючим органом встановлено порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість, а саме:

-за податковою декларацією № від 17 вересня 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 вересня 2020 року, фактично сплачено 23 листопада 2020 року, кількість днів затримки - 54, сума боргу 4,85;

-за податковою декларацією № від 17 вересня 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 вересня 2020 року, фактично сплачено 23 грудня 2020 року, кількість днів затримки - 84, сума боргу 121608,80;

-за податковою декларацією № від 19 жовтня 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 жовтня 2020 року, фактично сплачено 23 грудня 2020 року, кількість днів затримки - 54, сума боргу 172806,20;

-за податковою декларацією № від 19 жовтня 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 жовтня 2020 року, фактично сплачено 26 січня 2021 року, кількість днів затримки - 88, сума боргу 108993,80;

-за податковою декларацією № від 18 листопада 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 листопада 2020 року, фактично сплачено 26 січня 2021 року, кількість днів затримки - 57, сума боргу 180041,20;

-за податковою декларацією № від 18 листопада 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 листопада 2020 року, фактично сплачено 28 січня 2021 року, кількість днів затримки - 59, сума боргу 53907,80;

-за податковою декларацією № від 21 грудня 2020 року з граничним строком сплати грошового зобов`язання 30 грудня 2020 року, фактично сплачено 28 січня 2021 року, кількість днів затримки - 29, сума боргу 111787,20.

В той же час, у відповідь на заперечення позивача на висновки Акту перевірки від 12 лютого 2021 року, Головне управління ДПС у м. Києві в листі від 15 березня 2021 року «Про результати розгляду заперечення до акту перевірки» зазначило, «…що кошти для погашення зобов`язань по зазначеним в акті перевірки деклараціям, перераховувались підприємством на рахунок платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість своєчасно та у повному обсязі, але в інтегрованій картці платника податку на додану вартість (код класифікації доходів бюджету 14010100), станом на 23.11.2020 року, обліковується податковий борг в сумі 637357,82 грн. з минулих періодів».

Тому, посилаючись на норми пункту 87.9 статті 87 ПК України, податковий орган зараховував сплату позивачем грошових сум за вказаними в Акті перевірки від 12 лютого 2021 року деклараціями, в рахунок погашення боргу за минулий період.

Однак, заперечуючи проти таких дій відповідача, позивач звернув увагу на те, що в період з 28 квітня 2009 року (справа №49/188-б) до 29 січня 2014 року (справа №44/458-б) Товариство перебувало в процедурі банкрутства, яка завершилася укладенням мирової угоди з кредиторами, у тому числі з ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів в місті Києві.

Мирова угода затверджена ухвалою Господарського суду м. Києва від 29 січня 2014 року по справі №44-458-б.

За вказаною мировою угодою Товариство зобов`язалося виплатити заборгованість на користь кредитора ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів в місті Києві в загальному розмірі 5 118 311,71 грн у відповідності з графіком в період з 2014 року до 2020 року шляхом щомісячного перерахування грошових коштів у розмірі 426 525,98 грн на розрахунковий рахунок податкового органу з моменту затвердження мирової угоди (вимоги третьої черги).

При цьому, підпунктом «б» пункту 3.5.1 Мирової угоди передбачалося, що заборгованість Товариства перед ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів в місті Києві в розмірі 67 801,58 грн (вимоги шостої черги) буде списано.

Окрім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі №49-188-б відмовлено ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів в місті Києві у включенні в реєстр вимог кредиторів вимоги на загальну суму 463 529,79 грн у зв`язку з пропуском строку пред`явлення цих вимог.

Таким чином, станом на час затвердження Мирової угоди сторонами погоджено заборгованість Товариства на загальну суму 5 118 311,71 грн, з яких 2 035 631,19 грн - заборгованість з оренди землі, 3 082 680,52 грн - заборгованість з ПДВ.

А з огляду на наявність умов ухвали Господарського суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі №49-188-б та умов, визначених у підпункті «б» пункту 3.5.1 Мирової угоди, як наголошує позивач, вимоги ДПІ у Святошинському районі на суму 463 529,79 грн та 67 801,58 грн мали бути списані як безнадійний податковий борг відповідно до статті 101 ПК України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10 жовтня 2013 року.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Згідно частини першої статті 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами.

Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. У процедурі розпорядження майном боржника мирову угоду може бути укладено лише після виявлення всіх кредиторів і затвердження господарським судом реєстру вимог кредиторів (частина друга статті 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

В абзаці 1 частини другої статті 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вказано, що у разі якщо умови мирової угоди передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов`язаний погодитися із задоволенням частини вимог з податків, зборів (обов`язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства. При цьому податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов`язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди. Зазначену мирову угоду підписує керівник відповідного органу доходів і зборів за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до частини п`ятої статті 81 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами цієї мирової угоди.

Відповідачем не спростовано того факту, що позивач виплатив узгоджений рішенням суду борг у повному обсязі, що підтверджується зокрема листом ГУ ДПС у м Києві №4551/АДВ/26-15-13-02-14 від 31 грудня 2020 року.

Водночас, як вбачається із Інтегрованої картки платника податку ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок», в останню не внесено інформації (коригувань) щодо припинення зобов*язань в розмірі 67801,58 грн згідно умов Мирової угоди, а також припинення зобов*язань в розмірі 463529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва №49-188-б від 28 вересня 2009 року та розстрочення і відстрочення зобов*язань на загальну суму 5 118 311,71 грн згідно з Мировою угодою.

У відзиві на позовну заяву відповідач послався на те, що платником податків несвоєчасно сплачено (перераховано) узгоджену суму грошового зобов*язання з податку на додану вартість, визначену в податкових деклараціях з ПДВ від 19 вересня 2020 року №, від 19 жовтня 2020 року №, від 18 листопада 2020 року №, від 21 грудня 2020 року №.

При цьому, відповідач зауважив, що станом на 23 листопада 2020 року в Інтегрованій картці платника обліковується податковий борг у розмірі 637357,82 грн по податковим зобов*язанням, зазначеним позивачем в податкових деклараціях за вересень-грудень 2020 року, з граничним терміном сплати 30 вересня 2020 року, 30 жовтня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 30 грудня 2020 року, який фактично погашався з 23 листопада 2020 року по 28 січня 2021 року.

Утім, слід звернути увагу на те, що доводи представника відповідача спростовуються наявними у справі копіями платіжних доручень: №1616 від 05 серпня 2020 року, №1621 від 10 серпня 2020 року, №1647 від 21 серпня 2020 року, №1648 від 25 серпня 2020 року, №1675 від 4 вересня 2020 року, №1715 від 22 вересня 2020 року, №1735 від 28 вересня 2020 року, №1747 від 2 жовтня 2020 року, №1755 від 12 жовтня 2020 року, №1757 від 13 жовтня 2020 року, №1790 від 22 жовтня 2020 року, №1792 від 26 жовтня 2020 року, №1796 від 29 жовтня 2020 року, №1850 від 23 листопада 2020 року, №1864 від 27 листопада 2020 року, №1865 від 30 листопада 2020 року, №1924 від 23 грудня 2020 року, №1941 від 28 грудня 2020 року, №1969 від 11 січня 2021 року, №1997 від 21 січня 2021 року, №2012 від 27 січня 2021 року та зокрема інформацією, наведеною в листі ГУ ДПС у м. Києві №3926/1/26-15-04-16-13 від 15 березня 2021 року у відповідь на заперечення позивача на висновки акту перевірки від 12 лютого 2021 року. Так, серед іншого, податковим органом зазначено, що «…кошти для погашення податкових зобов*язань по зазначеним в акті перевірки деклараціям, перераховувалися підприємством на рахунок платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість своєчасно та в повному обсязі, але в інтегрованій картці платника податку на додану вартість (код класифікації доходів бюджету 1410100), станом на 23.11.2020 року, обліковується податковий борг в сумі 637357,82 грн з минулих періодів.».

В оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях аналогічно зазначено, що «…за даними інформаційних ресурсів ДПС України, кошти для погашення податкових зобов*язань по зазначеним в акті перевірки деклараціям, перераховувались ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» () на рахунок платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість своєчасно та у повному обсязі але в інтегрованій картці платника податку на додану вартість (код класифікації доходів бюджету 14010100), станом на початок перевіряємого періоду, обліковується податковий борг з минулих періодів, щодо якого надано копії документів, які стосуються вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства.».

В свою чергу представник відповідача у відзиві на позов не надав будь-яких змістовних пояснень або доказів, що дозволяли б однозначно встановити причини утворення в інтегрованій картці позивача боргу, що потягнула за собою зміну призначення поточних платежів позивача і, як наслідок, застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних рішень, у відзиві на позовну заяву відповідач посилався, зокрема, на норми статей 57, 87, 124 та 203 ПК України.

Так, за змістом пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В той же час, за висновком за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №10/11-21, складеним 10 листопада 2021 року експертами ПП «Аудит-Експерт», за наслідками аналізу співставлення даних Інтегрованої картки, податкових декларацій з ПДВ і даних електронного рахунку ПДВ за період, що перевірявся Актом №12152/Ж5/26-15-04-16-18 від 12 лютого 2021 року, де за кодом « 101» обліковуються операції оплати ПДВ за Мировою угодою, а за кодом « 242» обліковуються операції надходження до бюджету коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ, за кодом « 191» обліковуються операції нарахування податкових зобов*язань платника податків, - у разі скасування (списання) ДПІ у Святошинському районі м. Києва з ІКП заборгованості у розмірі 67801,58 грн, що підлягала списанню згідно Мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 29 січня 2014 року у справі №44/458-б та скасування заборгованості в розмірі 463529,79 грн, зазначеної в ухвалі Господарського суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі №49/188-б, порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» строку сплати суми грошового зобов*язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), що встановлено в Акті перевірки від 12 лютого 2021 року та визначено в ППР №218020416 від 22 березня 2021 року і №217940416 від 22 березня 2021 року, нормативно, документально і розрахунково не підтверджувалось.

Отже, проаналізувавши наведені вище норми податкового законодавства, а також витяг з електронного кабінету ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок», ІКП, наявні у матеріалах даної адміністративної справи копії платіжних доручень щодо сплати позивачем податкових зобов*язань у період за вересень - грудень 2020 року, висновки за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №10/11-21, судом встановлено, що фактично штрафні санкції оспорюваними рішеннями накладені не у зв`язку із несвоєчасною сплатою самостійно визначених грошових зобов`язань у деклараціях з податку на додану вартість за період вересень 2020 року - грудень 2020 року, а у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» заборгованості, у рахунок погашення якої контролюючий орган зараховує поточні платежі позивача, у тому числі платежі за період, за який борг мав бути списаний згідно зазначених вище ухвал Господарського суду м. Києва.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не порушено граничних строків сплати узгоджених сум грошового зобов`язання по податку на додану вартість, визначених в податкових деклараціях з ПДВ від 19 вересня 2020 року №, від 19 жовтня 2020 року №, від 18 листопада 2020 року №, від 21 грудня 2020 року №, відповідно, у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій. Тому, позовні вимоги ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» підлягають задоволенню в цій частині, що має наслідком скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

В зв*язку з невчиненням податковим органом дій щодо списання боргу з ІКП заборгованості у розмірі 67801,58 грн, що підлягала списанню згідно Мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 29 січня 2014 року у справі №44/458-б та щодо скасування заборгованості в розмірі 463529,79 грн, зазначеної в ухвалі Господарського суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі №49/188-б, що врешті призвело до нарахування позивачу штрафних санкцій як за несвоєчасну сплату грошових зобов*язань, в тому числі за минулі періоди, позивач, відповідно, просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () щодо несписання безнадійної заборгованості з податку на додану вартість Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) на суму 67801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б, та зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) з податку на додану вартість в розмірі 67 801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б, а загалом на суму 531 331,37 грн.

З приводу вказаних вимог позивача, слід вказати на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 101.1 статті 101 ПК України безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, підлягає списанню.

У пункті 101.2 цієї статті під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3).

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року N 577 (Порядок №577).

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку N 577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3 - 4.5 Порядку N 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому, як наголошує Верховний Суд у постанові від 09 березня 2021 року у справі №300/2353/19, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку N 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу II Порядку N 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Врахувавши обставини, встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року у справі №44/458-б щодо податку на додану вартість в розмірі 67 801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року та щодо безнадійної заборгованості в розмірі 463529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б, а загалом на суму 531 331,37 грн., висновки за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №10/11-21, суд дійшов висновку, що податковий борг, суми якого ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» просить зобов`язати відповідача списати, є безнадійним, підлягає списанню, а бездіяльність відповідача щодо несписання цього боргу є протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування пункту 101.5 статті 101 ПК України у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі N 0240/2269/18-а.

Водночас підлягає задоволенню і похідна вимога, а саме зобов*язати відповідача прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) з податку на додану вартість в розмірі 67 801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б, а загалом на суму 531 331,37 грн.

При цьому, зобов*язання відповідача прийняти таке конкретно визначене рішення не є втручанням у дискрецію останнього.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі "Волохи проти України" при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Верховний Суд у наведеній вище справі №300/2353/19 звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, що оскільки борг позивача у сумі 531 331,37 грн є безнадійним, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем органів доходів і зборів за позивачем є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність достатніх підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 9690,86 грн. згідно платіжного доручення №2173 від 12 квітня 2021 року. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 9690,86 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (, адреса: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 24) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () форми «Ш» №218020416 від 22 березня 2021 року, яким зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) сплатити 5589,36 грн штрафу за порушення строків сплати податку на додану вартість.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () форми «Ш» №217940416 від 22 березня 2021 року, яким зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) сплатити 63736,27 грн штрафу за порушення строків сплати податку на додану вартість.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () щодо несписання безнадійної заборгованості з податку на додану вартість Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) на суму 67801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б;

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (код ВП в ) Державної податкової служби України () прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (код за ) з податку на додану вартість в розмірі 67 801,58 грн згідно Мирової угоди від 29 січня 2014 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2014 року №44/458-б та безнадійної заборгованості в розмірі 463 529,79 грн відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2009 року №49/188-б, а загалом на суму 531 331,37 грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (, адреса: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 24) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9690,86 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві ( адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код ВП 44116011).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко