Справа № 200/9962/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року справа №200/9962/21

м.Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Казначеєв Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 р. у справі № 200/9962/21 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ), в якій просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині не проведенні позивачу компенсації сум податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в частині компенсувати йому суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині не проведенні ОСОБА_1 компенсації сум податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44, який був утриманий під час нарахування та виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 в частині компенсувати ОСОБА_1 суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44, який був утриманий під час нарахування та виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року у.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до роз`яснення Державної фіскальної служби України від 19.06.2018 №10634/5/99-99-13-02-03-16, за зверненням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.05.2018 №0.11-4770/0/6-18 щодо практичного застосування норм чинного законодавства, яке для відповідача як структурного підрозділу Державної прикордонної служби України має юридичну силу, оскільки підйомна допомога, що виплачується військовослужбовцям не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби то на таку виплату положення п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб не поширюються.

Також апелянт зазначає, що відповідно до податкової консультації Державної фіскальної служби України від 06 жовтня 2017 року № 2158/6/99-99-13-02-03-15/ІПК, оскільки підйомна допомога фінансується по коду економічної класифікації витрат бюджету №2250 «Видатки на відрядження», а не за рахунок коштів, якими передбачено грошове забезпечення військовослужбовців (код економічної класифікації витрат бюджету №2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців») то на них не поширюється норма п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України (далі Кодекс). Тобто податковий агент який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податків зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір із суми такого доходу за його рахунок (пп. 168.1.1 п. 198.1 ст. 168 Кодексу), проте судом першої інстанції не враховано цю податкову консультацію при ухваленні рішення, мотивуючи що в податковій консультації йдеться про інші компенсаційні витрати. Проте, компенсаційні виплати такі як компенсація за піднайом житла, компенсація за харчування, так само як і підйомна допомога, виплачується не за рахунок коштів, якими передбачено грошове забезпечення військовослужбовців (код економічної класифікації витрат бюджету №2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»), а тому до цих компенсаційних виплат застосовуються одні й ті самі положення Податкового кодексу України, а саме п. 168.5 ст. 168 цього Кодексу.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дане судове рішення прийнято колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач проходив службу на різних посадах у Державній прикордонній службі України.

Наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 травня 2021 року №93-ОС «Про особовий склад» позивача було звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України.

Наказом командира 23 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 червня 2021 року №194-ОС «Про особовий склад» позивача було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

25 червня 2021 р. Маріупольським загоном морської охорони Державної прикордонної служби України видано довідку № 183, якою повідомлено, що в лютому 2017 року позивачу була нарахована підйомна допомога в розмірі 7295,00 грн., утримано: податок на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) з підйомної допомоги 1313,10 грн. (7295,00 грн.* 18%); військовий збір з підйомної допомоги 109,42 грн. (7295,00 грн.* 1,5%), компенсовано ПДФО з підйомної допомоги 1313,10 грн., перераховано на картковий рахунок позивача: за підйомну допомогу 7185,58 грн. (7295,00 грн.-109,42 грн.), в квітні 2017 року позивачу була нарахована підйомна допомога в розмірі 7400,00 грн., утримано: ПДФО з підйомної допомоги 1332,00 грн. (7400,00 грн.* 18%); військовий збір з підйомної допомоги 111,00 грн. (7400,00 грн.* 1,5%), компенсовано ПДФО з підйомної допомоги 1332,00 грн., перераховано на картковий рахунок позивача: за підйомну допомогу 7289,00 грн. (7400,00 грн.-111,00 грн.), в листопаді 2019 року позивача була нарахована підйомна допомога в розмірі 18214,92 грн, утримано: ПДФО з підйомної допомоги 3278,69 грн. (18214,92 грн.* 18%); військовий збір з підйомної допомоги 273,22 грн. (18214,92 грн.* 1,5%), перераховано на картковий рахунок позивача за підйомну допомогу 14663,01 грн. (1 8214,92 грн.-3278,69 грн,- 273,22 грн.), в грудні 2019 року позивачу була нарахована підйомна допомога в розмірі 18936,86 грн, утримано: ПДФО з підйомної допомоги 3412,23 грн. (1 8956,86 грн.* 18%); військовий збір з підйомної допомоги 284,36 грн. (18956,86 грн.* 1,5%), перераховано на картковий рахунок позивача: за підйомну допомогу 15260,27 грн. (18956,86 грн.-3412,23 грн. - 284,36 грн.).

В обґрунтування відсутності компенсації ПДФО позивачу за виплачену підйомну допомогу у листопаді та грудні 2019 року Маріупольський загін морської охорони Державної прикордонної служби України послався на податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 06 жовтня 2017 року № 2158/6/99-99-13-02- 03-15/ІПК та роз`яснення Державної фіскальної служби України від 19.06.2018 №10634/5/99-99-13-02-03-16, крім цього, до довідки додані копії розрахункових листів стосовно позивача.

29 липня 2021 року позивач звернувся до командира Маріупольського загону морської охорони зі скаргою, у якій просив компенсувати йому суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. № 44, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року, та надати позивачу письмову відповідь з належним чином завіреними документами, які були опрацьовані під час розгляду скарги у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк.

На зазначену скаргу 30 липня 2021 року за вих. № 14/1838/С-34 Маріупольським загоном морської охорони Державної прикордонної служби України на адресу позивача направлена відповідь, згідно якої позивачу повідомлено, що Державна фіскальна служба України розглянула звернення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.05.2018 № 0.11-4770/0/6-18 щодо практичного застосування норм чинного законодавства і в межах компетенції надала роз`яснення від 19.06.2018 №10634/5/99-99-13-02-03-16, в якому зазначила, що оскільки підйомна допомога, що виплачується військовослужбовцям не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, то на таку виплату положення п. 168.5 ст.168 Податкового кодексу України щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб не поширюються.

Вказано, що зазначений вище лист ДФС Адміністрацією Державної прикордонної служби України було надіслано військовій частині НОМЕР_1 для керівництва та застосування у практичній роботі листом від 04.07.2018 №11-6508/0/6-18.

Також зазначено, що у жовтні 2017 року Державною фіскальною службою України було надано податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 06 жовтня 2017 року № 2158/6/99-99-13-02-03-15/ІПК зі змісту якої вбачається, що оскільки підйомна допомога фінансується по коду економічної класифікації витрат бюджету №2250 «Видатки на відрядження», а не за рахунок коштів, якими передбачено грошове забезпечення військовослужбовців (код економічної класифікації витрат бюджету №2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців») то на них не поширюється норма п. 168.5 ст.168 Податкового кодексу України. Тобто податковий агент який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податків зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір із суми такого доходу за його рахунок (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Кодексу).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності права у позивача на отримання компенсації суми податку на доходи з фізичних осіб.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 року № 661-IV (далі - № 661), на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні

За положенням ст. 14 Закону, до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За статтею 25 Закону, військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року№ 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до положень статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Стаття 9-1 Закону визначає порядок вирішення питання щодо продовольчого, речового та іншого забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 9-1 Закону №2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 19 серпня 2016 №848 затверджено Інструкцію про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція №848).

Пунктом 1 Інструкції №848 визначено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Інструкції №848, залежно від посади, на яку призначено військовослужбовця або яку він займав до дня прибуття органу (підрозділу) Держприкордонслужби до нового пункту постійної дислокації, розмір підйомної допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія). До підйомної допомоги не включаються винагорода за бойове чергування, щомісячна додаткова грошова винагорода і морське грошове забезпечення.

Суд зазначає, до підйомна допомога - вид одноразової допомоги, який виплачується військовослужбовцям. Допомога виплачується за новим місцем служби на підставі наказу про призначення на посаду і наказу про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою. Отже, право на отримання підйомної допомоги і на членів сім`ї виникає зокрема:на дату фактичного вступу до виконання посадових обов`язків з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на військову посаду, на членів сім`ї - на дату реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця. Тобто допомога пов`язана з вступом військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до п.168.5 ст.168 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 січня 2005 р. N 17) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) (п.1 Порядку № 44).

Пунктом 2 Порядку №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до п.3 Порядку №44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Пунктом 4 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Відповідно до п.5 Порядку №44, грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Матеріали справи свідчать, що позивачу було виплачена підйомна допомога у листопаді та грудні 2019 р. Проте, не проведено грошову компенсацію сум податку на дохід фізичних осіб, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу по членам його сім`ї підйомної допомоги у зазначені періоди.

Суд зазначає, що оскільки підйомна допомога як вид одноразової допомоги, якавиплачується військовослужбовцям та пов`язана з вступом його до виконання обов`язків за посадою, на неї розповсюджуються приписи положенням п.168.5 ст.168 ПК України.

Щодо посилання апелянта на податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 06 жовтня 2017 року № 2158/6/99-99-13-02-03-15/ІПК суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.172, 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій;

Відповідно до п. 52.1 ст. 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Відповідно до п. 52.2 ст. 52 ПК України, індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до п.52.4 ст.54 ПК України, індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями; у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Доступ до зазначених даних єдиної бази та офіційного веб-сайту є безоплатним та вільним. Порядок ведення та форма єдиної бази індивідуальних податкових консультацій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже індивідуальна податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Відповідач зазначив, що відповідно до податкової консультації Державної фіскальної служби України від 06 жовтня 2017 року № 2158/6/99-99-13-02-03-15/ІПК, оскільки підйомна допомога фінансується по коду економічної класифікації витрат бюджету №2250 «Видатки на відрядження», а не за рахунок коштів, якими передбачено грошове забезпечення військовослужбовців (код економічної класифікації витрат бюджету №2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців») то на них не поширюється норма п. 168.5 ст.168 Податкового кодексу України (далі Кодекс). Тобто податковий агент який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податків зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір із суми такого доходу за його рахунок (пп. 168.1.1 п. 198.1 ст. 168 Кодексу).

Копію зазначеної податкової консультації суду ненадано.

За електронною адресою https://cabinet.tax.gov.ua/registers/ipk у вільному доступі знаходиться податкова консультація Державної фіскальної служби України від 06 жовтня 2017 року № 2158/6/99-99-13-02-03-15/ІПК зміст якої, зокрема, зведений до такого (абзац третій-п`ятий другої сторінки):

Оскільки згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, яка затверджена наказом Міністерства Фінансів України від 12.03.2012 № 333 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.03.2012 № 456/20769 (далі - Інструкція № 333), компенсаційні виплати, передбачені п.п. «а» п. 1 приміток Постанови № 426, фінансуються у відповідності до пп. 2.2.3 п. 2.2 глави 1 за кодом економічної класифікації видатків бюджету № 2230 «Продукти харчування», а також компенсаційні виплати передбачені Порядком № 450 фінансуються у відповідності пп. 2.5.3 п. 2.5 глави 1 за кодом економічної класифікації видатків бюджету № 2730 «Інші виплати населенню», а не за рахунок коштів, які передбачені на грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців (код економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове утримання військовослужбовців»), то на них не поширюється норма п. 168.5 ст. 168 Кодексу.

Отже, висновки зазначеної ІПК ґрунтуються виключно на коду економічної класифікації видатків бюджету за яким фінансуються компенсаційні виплати. Проте, ІПК не містить посилань на положення законодавства, які визначають взаємозв`язок коду економічної класифікації видатків бюджету з положенням п. 168.5 ст. 168 ПК України.

Суд зазначає, що зазначені доходи є об`єктом оподаткування військовим збором (п.п. 1.2 п. 16і підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми такого доходу за його рахунок (п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Кодексу).

Зміст зазначеної податкової консультації, на яку посилається відповідач, стосується продовольчого забезпечення військовослужбовців та піднайму (найму) жилих приміщень військовослужбовцями, та пов`язаними з цим питаннями оподаткування, а не підйомної допомоги.

Також, матеріали справи не містять інформації, що вказана індивідуальна податкова консультація яка має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію, надана саме відповідачу у справі.

Стосовно роз`яснення Адміністрації Державної прикордонної служби України вих. від 04.07.2018 №0.11-6508/0/6-18 суд зазначає, що роз`яснення не є індивідуальною податковою консультацією та не є документом, що може за своєю правовою природою впливати на застосування або не застосування приписів нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, з боку відповідача.

Також, виходячи зі змісту роз`яснення, його надано за результатами розгляду звернення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.05.2018 № 0.11-4770/0/6-18, яке розглядалось Державною фіскальною службою України в порядку Закону України «Про звернення громадян», відповідно до преамбули якого, цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Таким чином, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку N 44.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 р. у справі № 200/9962/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць