Справа № 540/7943/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/7943/21
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Херсон, 25 січня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом Приватного підприємства «Херсонкара» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2021року №UA508040/2021/000256/2,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Приватне підприємство «Херсонкара» (надалі ПП «Херсонкара», позивач) звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2021 року №UA508040/2021/000256/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, оскільки для митного оформлення імпортованих товарів ПП «Херсонкара» надало документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару саме за ціною договору, вказані документи на думку позивача не містять розбіжностей та є достатніми для визначення митної вартості за першим методом.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи прийняте рішення правомірним та обґрунтованим.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року, позов ПП «Херсонкара» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про коригування митної вартості товарів від 12.11.2021 року №UA508040/2021/000256/2.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (код ЄДРПОУ ВП 43946385, вул. Гоголя, 13, м. Херсон, 73000) на користь Приватного підприємства "Херсонкара" (, адреса: вул. Жуковського буд. 89, м. Херсон, 73042) понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Митницею в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що надані до митного оформлення документи не містять відомостей стосовно вартості перевезення (фрахту) безпосереднім перевізником товару і договір перевезення з морським перевізником чи то його рахунки на оплату, відтак є непідтвердженою вартість перевезення вантажу як однієї із складових митної вартості товару за першим методом. Також, скаржник вказує, що в довідці про транспортно-експедиторські витрати від 03.11.2021р. вказані витрати на експедиційні послуги в порту, проте не зазначено в порту якої країни та до митної вартості не включені. Крім того, скаржник наголошує, що фактурна вартість товару «поліетиленові шланги» походженням з Китаю становить 1,07 дол. США/кг та є нижче вартості сировини (поліетилен) походженням з Північно-Східної Азії станом на серпень 2021р. З приводу додатково поданих декларантом документів, апелянт у скарзі вказує, що їх перевіркою було встановлено, що у своїй сукупності такі не спростовують сумнівів щодо достовірності заваленого рівня митної вартості, однак суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі не звернув належної уваги на відповідні доводи та подані відповідачем докази. До того ж, на думку скаржника суд першої інстанції залишив поза увагою й те, що декларантом не було надано документів, які містились у вимогі митного органу, а саме бухгалтерських документів, каталогів. Специфікацій, прас-листів виробника, транспортних документів, страхових документів, висновків про якісні та вартісні характеристики, тощо.

Відповідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02 серпня 2021 року між ПП «ХЕРСОНКАРА», (Покупцем) та підприємством - нерезидентом SANDY NEW MATERIAL TECHNOLOGY DEVELOPMENT CO., LTD, Китай (Продавцем) укладено зовнішньоекономічний контракт №02082021 на постачання Товарів (крапельної стрічки та дощових шлангів) та митну територію України на умовах FOB порт Ксинганг (Китай) (згідно Міжнародним правилам ІНКОТЕРМС 2000 року).

Відповідно до умов, визначених Контрактом №02082021 від 02.08.2021 року позивачем у листопаді 2021 року імпортовано на митну територію України товари: поліетиленові шланги гнучкі (крапельна стрічка) з вбудованими краплевипусками (жорсткими емітерами), не армовані, не сполучені з іншими матеріалами, не обладнані фітингами, у рулонах на картонній бабіні, обмотані поліетиленовою плівкой - 840 рулонів.

Відповідно до п.2.1 Контракту поставка товару здійснюється на умовах FOB ІНКОТЕРМС 2000.

З метою декларування вказаного товару позивач подав до митного органу, електронну вантажну митну декларацію №UA508040/2021/008867 від 12.11.2021 року, в якій позивач самостійно визначив митну вартість товару, яка склала 22302,00 доларів США. Митна вартість визначалась за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно вказаної митної декларації, позивачем заявлено окремою складовою вартості імпортованих товарів витрати на транспортування вищезазначених товарів поза митною територією України з порту відправлення Ксинганг, Китай до митного кордону України в сумі 210000 грн.

До митної декларації позивачем додані: зовнішньоекономічний контракт №02082021 від 02.08.2021 року із нерезидентом «TIANJIN SANDY NEW MATERIAL TECHNOLOGY DEVELOPMENT CO., LTD»; пакувальний лист без номера від 02.08.2021 року; інвойс від 02.08.2021 року за №IN-2; коносамент S від 18.09.2021 року; автотранспортну накладну №18987 від 11.11.2021 року; декларація про походження товару від 02.08.2021 року за №IN-2; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №210810//СОR/56321 від 10.08.2021 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару без номера від 03.11.2021 року; контракт на перевезення №08-25/А від 11.03.2021 року; акт зважування №403205 від 11.11.2021 року.

Митним органом здійснено перевірку митної декларації, у зв`язку із спрацюванням Автоматизованої системи з оцінки ризиків.

З огляду на викладене декларанту запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до статті 53 МК України.

На виконання такої вимоги митного органу декларантом додатково надані: копія розрахунку на оплату №4409 від 03.11.2021 року та копію платіжного доручення №217 від 09.11.2021 року.

Перевіркою додатково поданих документів відповідач дійшов до висновку, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості, що стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2021 року №UA508040/2021/000256/2.

Оскаржуване рішення обґрунтоване фактично тим, що заявлену декларантом митну вартість товару, відповідно до частини 6 статті 54 МКУ, не може бути визнано у зв`язку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Кодексу.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду із позовною заявою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем для митного оформлення були надані необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару за ціною договору документи, які відповідають вимогам ч.2 ст. 53 МК України та містили необхідні числові показники митної вартості, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані що піддаються обчисленню, у зв`язку із чим вважав прийняте відповідачем рішення від 12.11.2021 року №UA508040/2021/000256/2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України, використовуються для нарахування митних платежів.

Частиною 2 статті 52 МК України закріплено, обов`язок декларанта який заявляє митну вартість товару, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина друга статті 53 МК України визначає перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як встановлено ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у цій нормі, а саме, зокрема: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).

Водночас, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

До того ж, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, аналізом викладеного слідує, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно з ч.3 ст.318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як встановлено ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно приписів ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За приписами ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст. 58 МК України).

З аналізу наведених правових норм слідує, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

Згідно з ч.4 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

У відповідності до ч.5 ст. 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього (ст.60 МК України).

Таким чином, митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості; має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та в разі виникнення сумніву щодо правильності зазначеної митної вартості товару має повноваження витребувати додаткові документи, які дають змогу об`єктивно підтвердити заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому, є обов`язковим наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості, позаяк саме з цією обставиною закон і пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Тобто, митним органом мають бути зазначені конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви щодо митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які конкретні документи необхідні для підтвердження відповідного показника.

Разом з тим, не зазначення в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням недостатності поданих декларантом документів, або того що подані документи викликають сумніви у достовірності зазначеної інформації у своїй сукупності, витребування митним органом додаткових документів без зазначення обставин, які такі документи можуть та повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказані правові висновки повністю узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, від 27.03.2020 (справа №540/2605/18), від 06.05.2020 (справа №140/1713/19), тощо.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Згідно матеріалів справи, позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Так, відповідно до ВМД №UA508040/2021/008867 від 12.11.2021р., розрахунок митної вартості товару здійснювався позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Загальна вартість товару за договірною вартість товару становить 9058,50 доларів США.

Позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надано пакет наступних документів, які містили числові показники ціни товару: зовнішньоекономічний контракт №02082021 від 02.08.2021 року із нерезидентом «TIANJIN SANDY NEW MATERIAL TECHNOLOGY DEVELOPMENT CO., LTD»; пакувальний лист без номера від 02.08.2021 року; інвойс від 02.08.2021 року за №IN-2; коносамент S від 18.09.2021 року; автотранспортну накладну №18987 від 11.11.2021 року; декларація про походження товару від 02.08.2021 року за №IN-2; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №210810//СОR/56321 від 10.08.2021 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару без номера від 03.11.2021 року; контракт на перевезення №08-25/А від 11.03.2021 року; акт зважування №403205 від 11.11.2021 року.

Також, декларантом додатково було надано копію розрахунку на оплату №4409 від 03.11.2021 року та копію платіжного доручення №217 від 09.11.2021 року.

Не зважаючи на надані документи, митним органом було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом.

Як встановлено колегією суддів, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної позивачем митної вартості товару, заявленому у спірному випадку до декларування, апелянт послався на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності.

Зокрема, підставою для висновку, що надані ПП «Херсонкара» документи містять розбіжності та не містять інформації щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, митним органом в п.33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000256/2 від 12.11.2021 року зазначено наступні підстави:

-заявлену декларантом митну вартість товару, відповідно до частини 6 статті 54 МКУ, не може бути визнано у зв`язку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Кодексу;

-під час митного оформлення встановлено, що такі складові митної вартості, як фактурна вартість та витрати на транспортування, достовірно документально не підтверджено;

-надані до митного оформлення документи не містять відомостей стосовно вартості перевезення (фрахту) безпосереднім перевізником товару, наведеним у коносаменті (HUNICORN SHIPPING CO LTD);

-в довідці про транспортно-експедиторські витрати від 03.11.2021 вказані витрати на експедиційні послуги в порту, проте не зазначено в порту якої країни та до митної вартості не включені;

-фактурна вартість товару «поліетиленові шланги» походженням з Китаю становить 1,07 дол. США/кг та є нижче, ніж вартість сировини (поліетилен) походженням з Північно-Східної Азії (NEA) станом на серпень 2021 року (дату виготовлення товару) (інформація з огляду цін на полімери від 20.08.2021). Відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції)

Враховуючи викладене та за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу:

Товару № 1 - МД від 26.08.2021р. № МД UA500020/2021/208405, а саме: 2,17 Дол. США/кг. (числове значення митної вартості товару становить: 20706 * 2,17 Дол. США/кг. = 44932,02 Дол. США).

Також, митним органом у своєму рішенні було зазначено, що попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні:- за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів;-за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів- відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів;- на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості;-на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару."

На вказані обставини посилається апелянт і в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, обґрунтованості висновків суду першої інстанції та рішенню відповідача з урахуванням документів, які подавались позивачем під час митного оформлення товару (в тому числі додатково), колегія суддів прийшла висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

На думку колегії суддів, надані позивачем документи не суперечать одне одному, містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В свою чергу, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних належних та достатніх доказів недостовірності заявленої Підприємством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів оцінює критично посилань апелянта на відсутність відомостей про вартість перевезення та не включення до митної вартості витрат на експедиційні послуги, оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Колегією суддів з матеріалів справи вбачається, що товар поставлявся на умовах поставки FOB порт Xingang (Китай) згідно ІНКОТЕРМС 2010.

Відповідно до умов поставки FOB (Free On Board) згідно міжнародних правил Інкотермс-2010, продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту; продавець зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. Витрати на доставку товару з порту відвантаження покладаються на покупця і повинні включатись до митної вартості.

За умовами FOB на покупця покладаються усі ризики після переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження, що не є тотожним обов`язку покупця страхувати товар.

З наявної у справі довідки ТОВ «Нью Вейв» від 03.11.2021 року про транспортні витрати з перевезення контейнеру з імпортованим товаром, вбачається, що страхування вантажу за межами території України не проводилось.

Крім того, до митного органу позивачем було надано заяву від 17.11.2021 вих. №65, якою повідомлялось, що страхування товару не проводилось, а транспортування вантажу відбувалось за маршрутом м. Ксинганг (Китай) порт Одеса - м. Херсон., з них вартість перевезення вантажу з порту Ксинганг до порту Одеса становить 210000 грн.

Відповідно до умов договору про транспортно-експедиторське обслуговування №08-25/А від 25.08.2021 року ТОВ «Нью Вейв» має право від свого імені укладати договори з третіми особами для виконання своїх зобов`язань.

Слід зазначити, що за умовами Контракту №02082021 від 02.08.2021р., а саме у п. 5 було визначено обов`язок продавця забезпечити наявність супровідних документів, а саме коносамент, рахунок, пакувальний лист, сертифікат походження товарів. Наявність будь-яких інших документів вказаною зовнішньоекономічною угодою не передбачалась.

В коносаменті S від 18.09.2021 року, на який посилається митний орган, зазначено, що перевезення здійснюється компанією HUNICORN SHIPPING за дорученням компанії LLC «NEW WAVE LOGISTICS» адреса реєстрації: 65123, м. Одеса, вул. Марсельська, буд.46//1, кв.136.

Тобто, перевезення вантажу позивача відбувалось після укладення з ТОВ «Нью Вейв» договору про транспортно-експедиторське обслуговування, третьою особою за замовленням експедитора ТОВ «Нью Вейв», про що прямо зазначено в коносаменті, а тому апеляційний суд вважає помилковими доводи скаржника у цій частині.

Також, на думку судової колегії є необґрунтованими посилання апелянта на те, що фактурна вартість товару «поліетиленові шланги» походженням з Китаю становить 1,07 дол. США/кг та є нижче, ніж вартість сировини (поліетилен) походженням з Північно-Східної Азії (NEA) станом на серпень 2021 року (дату виготовлення товару) (інформація з огляду цін на полімери від 20.08.2021), оскільки такі посилання не доводять заниження визначеної декларантом митної вартості.

До того ж, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, в наданих відповідачем оглядах цін цінові показники стосуються інших умов та міст, в тому числі й країн поставки.

Поза розумним сумнівом, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Що стосується посилань Митниці на відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, слід зазначити, що вказані документи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 МК України, не є основними та обов`язковими документами, які підтверджують митну вартість товарів. Слід зауважити, що висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, надаються на письмову вимогу митниці виключно у випадку їх наявності у декларанта.

Крім того, відсутність таких додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

До того ж, такі підстави не були покладені відповідачем в основу прийнятого ним рішення про коригування митної вартості.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Стосовно доводів скаржника про те, що заявлений декларантом рівень митної вартості значно нижчий від рівня митної вартості аналогічних товарів, що імпортуються в Україну варто зазначити, що пункт 33 рішення про коригування митної вартості товарів, яке є предметом спору у даній справі, не містить інформації, який саме товар було використано в якості джерела інформації, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо. Також, у рішенні відповідача, яке є предметом розгляду справи відсутня вказівка на товар, інформація щодо митної вартості за яким взята відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що МД від 26.08.2021 року №UA500020/2021/208405, яку було використано відповідачем під час прийняття свого рішення в матеріалах справи відсутня, відповідачем до справи надана не була.

Натомість, замість МД від 26.08.2021року № UA500020/2021/208405 відповідач надав МД від 26.08.2021 року №UA500020/2021/208005. Між тим, у цій декларації зазначено інші товари, аніж ті, що ввозились позивачем у справі, іншого виробника та інші умови поставки, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції у своєму рішенні.

За вказаного, необґрунтованим та немотивованим є використання митним органом митної декларації МД від 26.08.2021 року №UA500020/2021/208005, адже товар в наведеній декларації є відмінним від товару, задекларованого позивачем.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Необґрунтованим також на думку апеляційного суду є посилання відповідача на положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, оскільки митним органом не наведені обставини та докази, яким чином документи надані позивачем порушують чи не відповідають вимогам вказаної статті.

Крім того, відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, можливе лише у разу, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього кодексу.

З огляду на встановлені обставини, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та, поза розумним сумнівом, в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення митного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст.57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

Отже, позовні вимоги ПП «Херсонкара» про визнання протиправним та скасування рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі №UA508040/2021/000256/2 від 12.11.2021р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги митного органу та скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року у даній справі колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховуючи усе зазначене вище підтверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було у повній мірі встановлено спірні обставини справи, надано їм належну та правильну правову оцінку та прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позову ПП «Херсонкара».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 540/7943/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.