Справа № 160/9521/22
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2022 року Справа № 160/9521/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
06.07.2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 із зниженням пенсійного віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 періоди навчання з 01.09.1978 року по 11.01.1982 року (включно) в Середньому міському професійно-технічному училищі № 109 м. Горлівка Донецької області та періоду роботи з 20.01.1982 року по 29.04.1982 року (включно) в Шахті ім. Н.А. Ізотова за професією машиніста електровозу підземний;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №1 із зниженням пенсійного віку, з дня звернення за пенсією - з 17.06.2021.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідачем відмовлено у призначенні пенсії через недостатність пенсійного віку та пільгового стажу для призначення пенсії. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки вважає, що має право на призначення вказаної пенсії, досяг встановленого пенсійного віку та має необхідний пільговий стаж роботи. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/9521/22 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
28.07.2022 року на офіційну електронну адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначає, що за результатами розгляду до страхового стажу позивача не зараховано: період з 01.09.1978 по 10.01.1982 - навчання, оскільки в дипломі НОМЕР_1 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; період з 20.01.1982 по 29.04.1982, оскільки відсутня дата наказу про прийом на роботу. Враховуючи викладене та згідно з наданими позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах копіями документів загальний страховий стаж складає 32 роки 01 місяць 06 днів. Необхідний пільговий стаж становить 10 років. Відповідач вказує, що пільговий стаж у позивача відсутній, оскільки відсутні пільгові довідки. Таким чином, у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу відмовлено з підстав відсутності пільгових довідок, надання яких передбачено чинним законодавством.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
17.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
- пенсійний вік особи згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 50 років;
- вік заявника 58 років;
- необхідний страховий стаж становить 23 роки 6 місяців;
- страховий стаж особи становить 32 роки 1 місяць 6 днів;
- необхідний пільговий стаж становить 10 років;
- пільговий стаж особи відсутній, оскільки відсутні пільгові довідки.
Результати розгляду документів, доданих до заяви - за доданими документами до страхового стажу зараховано не всі періоди:
- з 01.09.1978 по 10.01.1982 - навчання, оскільки відсутній в дипломі В № 589898 підпис голови екзаменаційної комісії;
- з 20.01.1982 по 29.04.1982, оскільки відсутня дата приказу на прийом на роботу.
Враховуючи зазначене, відповідачем вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю пільгових довідок передбачених статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з відомостями, що містяться в трудовій книжці позивача серії № НОМЕР_3 , у періоди, не зараховані відповідачем, ОСОБА_1 :
- з 01.09.1978 по 10.01.1982 навчався в середньому професійно-технічному училищі №109 м. Горлівки Донецької області;
- з 20.01.1982 по 29.04.1982 працював в шахті імені Н.А. Ізотова за професією підземного машиніста електровозу з повним робочим днем під землею.
Відповідачем не зараховані вказані періоди до страхового стажу через те, що щодо періоду з 01.09.1978 по 10.01.1982 у дипломі В № 589898 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; щодо періоду з 20.01.1982 по 29.04.1982 відсутня дата приказу на прийом на роботу.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови Про трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У подальшому порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та навчання, й ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.
З аналізу наведених норм видно, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, недоліки в записах в трудовій книжці не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивача суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Судом досліджено трудову книжку позивача серії № НОМЕР_3 та встановлено, що в записі №3 є посилання на наказ про прийняття позивача на роботу - №22-к, та є дата прийняття позивача на роботу 20.01.1982.
З вказаних записів можливо встановити період роботи позивача та підставу прийняття на роботу, а тому відмова у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу є безпідставною.
Стосовно відсутності підпису голови екзаменаційної комісії в дипломі В № 589898 від 10.01.1982 суд зазначає, що не приймає посилань відповідача на зазначені обставини, оскільки позивач не несе відповідальності за оформлення документів, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди навчання, роботи та трудової книжки покладається на керівника навчального закладу, підприємства, організації.
Крім того суд звертає увагу на те, що обставини щодо незарахування періоду навчання, зазначені відповідачем, не спростовують факту самого навчання, а отже юридичний факт навчання позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.
За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення диплому та інших документів щодо відомостей про періоди навчання на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
При цьому, згідно з ч. 3 ст. 44 Закону 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Проте, відповідач не скористався наданим йому правом.
Наведена бездіяльність відповідача свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання, як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.
Стосовно такої підстави для відмови у призначенні пенсії, як відсутність пільгового стажу через відсутність пільгових довідок суд зазначає наступне.
Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 з 01.09.1978 по 10.01.1982 останній навчався в середньому професійно-технічному училищі № 109 м. Горлівки Донецької області, та отримав спеціальність - машиніст електровоза підземний. У встановлений законом строк, після закінчення навчання, а саме 20.01.1982р. ОСОБА_1 було прийнято в шахту імені Н.А. Ізотова за професією підземного машиніста електровозу з повним робочим днем під землею, а 29.04.1982 його було звільнено у зв`язку із призивом на військову службу до лав Радянської Армії. Професія машиніста електровоза підземний надає право на пільгову пенсію за Списком № 1, що врегульовано постановою РМ СРСР№ 1173 від 22.08.1956р.
Водночас суд зауважує, що трудова книжка позивача містить запис про його навчання в середньому професійно-технічному училищі №109 м. Горлівки Донецької області - з 01.09.1978 по 10.01.1982, а не по 11.01.1982 (включно), як просить позивач у позовних вимогах.
Після служби, з 09.07.1984 по 08.10.1984, позивач працював учнем гірника по ремонту гірничого видобутку в «шахті ім.К.А.Румянцева» ДП «Артемвугілля». З 09.10.1984 по 05.06.1985 ОСОБА_1 переведено гірником в межах цього підприємства. Робота за вказаними професіями надає позивачу право на пільгову пенсію за Списком № 1, що передбачено постановою РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956.
Згідно з наказом № 425-к від 31.08.1993 ОСОБА_1 прийнято підземним машиністом електровоза на шахту ім. Н.А. Ізотова, та з 03.02.1994р. позивача переведено на посаду учня підземного забійника з повним робочим днем під землею. Починаючи з 01.04.1994 ОСОБА_1 переведено на посаду забійника з повним робочим днем під землею. 18.03.1995 позивача звільнено за власним бажанням. Вказані професії надають право позивачу на пільгову пенсію за Списком № 1, що передбачено постановою РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956р.
Згідно з наказом № 244/к від 14.06.1999р. ОСОБА_1 прийнято гірником з ремонту гірничого видобутку з повним робочим днем під землею у шахту «Комсомолець» виробничого об`єднання «Артемвугілля», де останній пропрацював до 08.07.2000р. Робота за вказаною професією передбачає право на пільгову пенсію за Списком № 1, що врегульовано постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р.
На час роботи ОСОБА_1 в шахті імені Н.А. Ізотова та в «шахті ім.К.А.Румянцева» ДП «Артемвугілля», починаючи з 1982 року по час утворення суверенної держави Україна, правовідносини щодо пільгових умов пенсійного забезпечення згідно з посадою позивача регулювалися Законом «Про державні пенсії», прийнятим ВР СРСР 14 липня 1956р. та постановою СМ СРСР від 22 серпня 1956р. №1173, якою були затверджені Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах. Посади машиніст електровоза підземний, учень гірника по ремонту гірничого видобутку та гірник були передбачені Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1, що надає право на пільгову пенсію.
Постановою КМ України «Про затвердження списків виробництв робіт професій посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» № 162 від 11.03.1994р. посада гірник (учень гірника) з ремонту гірничого видобутку з повним робочим днем під землею віднесена до Списку № 1 в розділі 1010100а підрозділ 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пільгову пенсію.
Згідно з пенсійним законодавством, якщо весь пільговий стаж набуто особою до 1 січня 1992 р., то визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах регулюються нормами ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А якщо особа має пільговий стаж роботи як до, так і після цієї дати чи лише після 1 січня 1992 р., то право на пенсію визначатиметься за нормами ст. 13 того самого Закону.
Зокрема, для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону законодавець передбачає застосування Списків № 1 і 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 р. № 1173, а пільговий стаж при цьому зараховується весь до 1 січня 1992 р.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається ст.100 даного Закону за змістом якої особам які не мають повного стажу роботи із особо шкідливими і особо важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12 знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Записи у трудовій книжці ОСОБА_1 виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.
У такий спосіб записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах та повні відомості про характер виконуваних ним робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у вказані періоди ОСОБА_1 виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.
Між тим, пунктом 20 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підпункт, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Усі довідки, які підтверджують характер та умови праці позивача у особливо шкідливих та особливо важких умовах праці видано роботодавцями підприємств, які на той час були підконтрольні Україні.
Так, згідно з довідкою № 2081 від 20.08.2013 підтверджено наявність пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 на роботі за професією машиніст електровоза підземний у період з 20.01.1982 по 20.04.1982, що відповідає постанові РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956 розділ 1, підрозділ 1.
Згідно з довідкою № 716 від 22.08.2013 підтверджено пільговий стаж позивача за Списком № 1 за роботу учнем гірника по ремонту гірничого видобутку та гірником в «шахті ім.К.А.Румянцева» ДП «Артемвугілля» у період з 09.07.1984 по 05.06.1985, що відповідає постанові РМ СРСР№ 1173 від 22.08.1956 розділ 1, підрозділ 1.
За даними довідки від 20.08.2013 № 2142 підтверджено пільговий стаж позивача за Списком № 1 за професією машиніст електровоза підземний, учень забійника підземний та забійник в шахті ім. М.А. Ізотова у період з 07.09.1993 по 18.03.1995, що відповідає постанові КМ України № 162 від 11.03.1994 розділ 1010100а.
Згідно з довідкою від 18.08.2013 підтверджено пільговий стаж позивача за Списком № 1 за роботу підземним гірником з повним робочим днем під землею у шахті «Комсомолець» виробничого об`єднання «Артемвугілля» у період з 14.06.1999 по 08.07.2000, що відповідає постанові КМ України № 162 від 11.03.1994 розділ 1010100а. При цьому фіксується проведення атестації вказаного робочого місця позивача, яка була проведена за наказом № 232 від 20.04.1994 та № 197 від 25.03.1999, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 21 серпня 1992 року № 442, яка набрала чинності 21 серпня 1992 року.
У такий спосіб підтверджено законодавчо встановлений розмір пільгового стажу для набуття права ОСОБА_1 на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.
Однак, відповідачем протиправно не враховано подані позивачем документи та не надано їм належної правової оцінки.
Суд зазначає, що відповідачем не визначалось питання зниження віку позивача пропорційно до його наявного спеціального стажу, а тому в цьому випадку відсутнє порушене право позивача.
Стосовно вимоги про призначення пенсії суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1984,80 грн., що документально підтверджується квитанціями від 18.10.2021 та від 09.06.2022.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог - 992,40 грн.
Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, період навчання з 01.09.1978 року по 10.01.1982 року (включно) в Середньому міському професійно-технічному училищі № 109 м. Горлівка Донецької області та період роботи з 20.01.1982 року по 29.04.1982 року (включно) в шахті ім. Н.А. Ізотова за професією машиніста електровозу підземний.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, на підставі записів трудової книжки та довідок про підтвердження пільгового стажу роботи.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський