Справа № 520/2177/22
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 р. № 520/2177/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернст, 3) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач проходила службу з 07.11.2015 по 01.02.2021 на посаді старшого інспектора відділу зв`язку та телекомунікації управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП) про зобов`язання нарахувати та виплатити невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р. включно, зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 р. включно.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 р. позов задоволено частково, зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та сплатити на користь позивача заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно), в задоволенні інших позовних вимог відмовлено (справа № 340/2466/21).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 р. в справі № 340/2466/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 р.

Ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 р. задоволено.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України (, адреса 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ) доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 р.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено позивачем та не заперечувалось відповідачем, на виконання рішення позивачу було виплачено грошові кошти у сумі 9841,75 грн. в якості доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 та заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, що підтверджується квитанцією з банку про зарахування коштів на рахунок повивача від 20.01.2022.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

У спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

При цьому, обставина невиконання відповідачем вимог статті 116 Кодексу законів про працю України підтверджена судовим рішеннями по справі №520/12520/21.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку відповідних виплат.

Так, в день звільнення позивача зі служби 01.02.2021 року, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Департаментом Патрульної поліції допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд для ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

Враховуючи викладене та висновки суду про протиправність бездіяльності відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернст, 3) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2021 по 20.01.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко