Справа № 120/12550/21-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

18 серпня 2022 р. Справа №120/12550/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області

про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого рішення Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 20.08.2021 року №460 в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого сільського господарства, що розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області. Також просить стягнути понесенні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що 20.08.2021 Теплицька селищна рада на 10-ій сесії 8-го скликання прийняла рішення №460 про відмову у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (копія - додається), у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих до них нормативно-правових актів, а саме , зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва відповідно до рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992 «Про відведення земельної ділянки під колективні городи і індивідуальне садівництво. Зазначенні обставини стали підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Крім того, представник відповідача заперечує щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу та просить зменшити зазначенні витрати.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 07.05.2021 Позивач звернувся до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теплицької селищної ради.

У відповідності до вимог ч. б ст.118 разом із вказаною заявою, позивачем було подано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

05.07.2021 відбулося засідання постійної комісії з питань землекористування, природокористування, планування територій, підприємницької діяльності та регуляторної політики Теплицької селищної ради (надалі-Комісії), на якому було розглянуто заяву позивача від 07.05.2021.

Після розгляду заяви, 05.07.2021 Комісія вирішила «Рекомендувати проект рішення «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Теплицької селищної ради для передачі у власність громадянам».

20.08.2021 Теплицька селищна рада на 10-ій сесії 8-го скликання прийняла рішення №460 про відмову у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

01.09.2021 Позивач звернувся до Теплицької селищної ради з клопотанням про надання йому документів, в т.ч. графічних, що підтверджують законність використання громадянами земельних ділянок для городництва на підставі рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992.

На звернення від 01.09.2021, Теплицька селищна рада своїм листом №1399 від 06.09.2021 повідомила, що земельна ділянка, яку Позивач має намір отримати у власність в порядку безоплатної приватизації площею 2,0 га не є вільною та використовується громадянами без правовстановлюючих документів, надавши викопіювання з публічно - кадастрової карти України.

При цьому, жодних графічних матеріалів та інших документів, що підтверджують законність користування невідомими громадянами земельними ділянками, радою надано не було, що й стало підставою для мого звернення до суду із захистом мого права, передбаченого статтею 116 Земельного Кодексу України.

Посилання відповідача на рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992, як на підставу відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту відведення, позивач вважає, що є необґрунтованим.

Відповідно п.1 рішення Теплицької селищної ради №36 від 20.05.1992 «Про відведення земельної ділянки під колективні городи і індивідуальне садівництво» (копія додається), було відведено із земель запасу ради 66 га під колективні городи жителям селища без переліку громадян та графічного зображення місця розташування городів, які надавались громадянам.

Нормативно - правовим актом, який регламентував відведення земельних ділянок під колективні городи та індивідуальне садівництво, була Постанова ради міністрів Української PCP №496 від 05.03.1949 (25.08.1992 - втратила чинність); в) всі вільні землі міст, селищ і держземфонду, раніше відведені під городи робітників і службовців, а також ті, що відводяться для цієї мети в 1949 році, відповідно до підпункту "б", не намічені до використання в найближчий час під забудову або для інших спеціальних цілей, закріпити за колективами робітників і службовців строком до 5 років, у залежності від плану дальшого використання цих земель.

Максимальний термін використання земельних ділянок, які були відведенні відповідно рішення №495 від 20.05.1992 становить 5 років - до 1997. Окрім того, набуття права власності на відведені земельні ділянки під колективні городи та індивідуальне садівництво, вище вказаною Постановою не передбачалась.

Таким чином, користування громадянами земельними ділянками, які знаходяться в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0043 є безпідставним, що додатково підтверджується і листом Теплицької селищної ради №1399 від 06.09.2021.

Не погоджуючись з таким рішенням селищної ради, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України. Зокрема, частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Крім того, частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Із аналізу наведених норм видно, що за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань, протягом місяця приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Як встановлено судом, 07.05.2021 Позивач звернувся до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теплицької селищної ради.

20.08.2021 Теплицька селищна рада на 10-ій сесії 8-го скликання прийняла пунктом 1 рішення № 460 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, з підстав підставу невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих до них нормативно-правових актів, а саме, зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва відповідно до рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992 «Про відведення земельної ділянки під колективні городи і індивідуальне садівництво.

Оцінюючи дані доводи сторони відповідача, суд вказує, що підстави для відмови у наданні дозволів є вичерпними, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідачем не зазначено, яким саме вимогам законів, нормативно - правовим актам не відповідає місце розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач у власність.

Разом з тим, суд звертає увагу що відповідно до статті 7 ЗК України №561-XII (в редакції чинній у 2001) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років.

Згідно статті 22 ЗК України № 561-XII (в редакції чинній у 2001 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

При цьому, право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст.24 ЗК України №561-XII (в редакції чинній у 2001 р.).

Отже, як видно право тимчасового користування земельною ділянкою виникає після одержання документа, що його посвідчує.

Разом з тим, жодних доказів, зокрема договорів, які засвідчують користування/факт передачі у користування громадянами, земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, суду не надано.

Відтак, на думку суду, факт перебування землі, яку хоче отримати у власність позивач у користуванні інших осіб не знайшов свого підтвердження. Відтак, твердження відповідача щодо перебування спірної землі у користуванні інших осіб за відсутності доказів такого (перебування у користуванні), є необґрунтованим та не береться судом до уваги.

Більш того суд вказує, що перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом забороняється. Відтак, управління безпідставно вказує на необхідність надання документу, який посвідчує виникнення права користування даної ділянки (рішення органу місцевого самоврядування або виконавчої влади).

Окрім того, відповідно п.1 рішення Теплицької селищної ради №36 від 20.05.1992 «Про відведення земельної ділянки під колективні городи і індивідуальне садівництво» (копія додається), було відведено із земель запасу ради 66 га під колективні городи жителям селища без переліку громадян та графічного зображення місця розташування городів , які надавались громадянам.

Нормативно-правовим актом, який регламентував відведення земельних ділянок під колективні городи та індивідуальне садівництво, була Постанова ради міністрів Української PCP №496 від 05.03.1949 (25.08.1992 - втратила чинність). в) всі вільні землі міст, селищ і держземфонду, раніше відведені під городи робітників і службовців, а також ті, що відводяться для цієї мети в 1949 році, відповідно до підпункту "б", не намічені до використання в найближчий час під забудову або для інших спеціальних цілей, закріпити за колективами робітників і службовців строком до 5 років, у залежності від плану дальшого використання цих земель.

Суд звертає увагу, що максимальний термін законного використання земельних ділянок, які були відведенні відповідно рішення №495 від 20.05.1992 становить 5 років - до 1997.

Окрім того, набуття права власності на відведені земельні ділянки під колективні городи та індивідуальне садівництво, вище вказаною Постановою не передбачалась.

Таким чином, користування громадянами земельними ділянками, які знаходяться в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0043 є безпідставним, що додатково підтверджується і листом Теплицької селищної ради №1399 від 06.09.2021.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач належним чином не мотивував рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість спірного рішення, а тому, його належить визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд виходить з наступного.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачів, є саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2га із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Наведені висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 14.08.19 у справі №480/4298/18.

Відтак, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ч.6 ст.246 КАС України, у разі необхідності, у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

21.04.2022 Верховна Рада прийняла Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 19.04.2022 року №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 год. 25.04.2022 строком на 30 діб, - до 25.05.2022.

Відповідно до Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022 за №341/2022 продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб (тобто, до 23.08.2022).

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі, в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

У свою чергу, Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

А оскільки рішення місцевої (селищної) ради про надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з подальшою метою такої безоплатної передачі, обов`язково супроводжується рішення про надання відповідної земельної ділянки у власність, тобто, за своєю суттю є рішення про передачу у приватну власність особи земельної ділянки комунальної власності, суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому, норми ч.3 ст.378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив відсутність доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 382 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення № 460 від 20.08.2021 Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, прийняте на 10 сесії 8 скликання в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Теплицьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2га ріллі із земель запасу Теплицької селищній раді Гайсинського району Вінницької області і яка знаходиться в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0043.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької селищній раді Гайсинського району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ),

Відповідач - Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області (23800, Вінницька обл., Гайсинський р-н, смт. Теплик, вул. Незалежності, буд. 34, код за ).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: