Справа № 640/6110/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 року м. Київ № 640/6110/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції у м. Києві
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд, просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ НП у м. Києві, яка виразилась у ненаданні відповіді на запит на інформацію від 12.03.2019 та на запит на інформацію від 26.03.2019;

2) зобов`язати ГУ НП у м. Києві надати ОСОБА_1 протягом п`яти робочих днів інформацію, а саме: «Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та про результати виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2019 у справі № 761/3916/19»;

3) зобов`язати ГУ НП у м. Києві надати ОСОБА_1 відповіді на запити на інформацію від 12.03.2019 та від 26.03.2019.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.01.2019 біля центрального виходу (входу) із території Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка НАН України вул. Тимірязєвська, 1, позивача зупинив контролер ботанічного саду та кулаком правої руки завдав йому удару в ліву частину обличчя та продовжував наносити йому удари ногою, інваліду-чорнобильцю, вже лежачому. Небайдужі відвідувачі ботанічного саду у тому числі і позивач зателефонували на спецлінію поліції « 102» та повідомили про протиправні дії працівника ботанічного саду. Також позивач повідомив поліцію про відеозапис, який може мати істотне значення для встановлення обставин щодо його побиття.

Додає, що 28.01.2019 він подав до Головного правління у м. Києві аналогічну заяву про кримінальне правопорушення більш повну та уточнену, зокрема, в якій просив витребувати відеозапис.

Як зазначає позивач, 30.01.2019 ОСОБА_1 подав до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність слідчого Головного управління Національної поліції м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до СРДР.

05.02.2019 у відкритому судовому засіданні слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, справа № 761/3916/19 ухвалив: Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність службової особи ГУ НП у м. Києві у зв`язку з невнесенням відомостей до ЄРДР по заяві про кримінальне правопорушення від 28.01.2019 задовольнити та зобов`язано уповноважену особу (слідчою) ГУНП у м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання органом досудового розслідування копії ухвали слідчого Судді внести до ЄРДС відомості про вчинення кримінального правопорушення, що викладені у заяві ОСОБА_1 від 28.01.2019, яка була отримана ГУ НП у м. Києві 28.01.2019, та розпочати досудове розслідування.

Відтак, на думку позивача, він може набути статус потерпілого.

Пояснює, що для виявлення порушень прав людини, зловживання владою, невиконання (чи неналежного, недбалого виконання) службовими особами своїх обов`язків 12.03.2019 позивач звернувся до начальника Головного управляння Національної поліції у місті Кінві Крищенка А.Є. із інформаційним запитом, в якому просив:

надати достовірну, точну та повну інформацію, а саме: хто, коли та якій особі (із зазначенням посади та прізвища) (слідчому) Головного у правління Національної поліції у м. Києві доручено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2019 у справі №761/3916/19;

надати достовірну, точну та повну інформацію про дату (число, місяць, рік) виконання ухвали Шевченківського районного суду м Києва від 05.02.2019 у справі № 761/3916/19 та на яку особу покладено контроль за виконанням ухвали суду від 05.02.2019;

надати достовірну, точну та повну інформацію, а саме: витяг з Єдиною реєстру досудових розслідувань.

Однак, як зазначив позивач, у зв`язку із попаданням відповіді на інформаційний запит. 26.03.2019 позивач повторно подав до відповідача запит на інформацію в якому просив:

надати достовірну, точну та повну інформацію, а саме: витяг з Єдиною реєстру досудових розслідувань, у якому також зазначив, що інформація необхідна, щоб заявляти клопотання слідчому поліції (прокурору), зокрема: про витребування (вилучення) відеозапису про поліцію 26.01.2019, давати показання з метою швидкого розкриття злочину по гарячих слідах, що відеозапис має певні строки зберігання після чого може зникнути;

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, відмову відповідача у неподанні відповідей на запити на інформацію від 12.03.2019 та від 26.03.2019 позивач вважає протиправною, оскільки відповідачем порушено вимоги чинною законодавства, зважаючи на те, що на думку позивача, він моє право на доступ до інформації яка стосується його особисто, та інтереси позивача, зокрема подавані належно оформлені клопотання до слідчою поліції (прокурора) із зазначенням його прізвища та номером провадження, подавати доказ відеозапис слідчому поліції, прокурору, суду.

Наголошує, що ігнорування його запитів може свідчити про те. що одна з осіб відповідача отримала незаконну винагороду та затягування за затягування слідства та за очікування коли термін зберігання відеозапису події 26.01.2019 сплине, тобто позбавити позивача подавати відеозапис до суду, тобто ослабити його позицію як майбутнього потерпілою.

Позиція відповідача.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, з тих підстав, що позивач 12.03.2019 звернувся до ГУНП у місті Києві із запитом на інформацію щодо надання інформації про виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2019. Листом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19.03.2019 № Р-30-із/125/52/04-2019 позивачу надано відповідь та роз`яснено, що інформація яка міститься в запиті станом на 18.03.2019 не надходила.

Відповідач додає, що згідно реєстру вихідної кореспонденції Печерського УП ГУНП у місті Києві лист позивачу направлено 26.03.2019.

Однак, 26.03.2019 позивач повторно звернувся до ГУНП у місті Києві із запитом на інформацію з приводу надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Додає, що у подальшому ГУНП у місті Києві здійснено розгляд запиту позивача за результатами якого направлено відповідь від 01.04.2019 за № 38зі/125/23/1-19. Згідно реєстру вихідної кореспонденції СВ ГУНП у місті Києві лист позивачу направлено 05.04.2019.

Відтак, відповідач наголошує на надані відповідачу відповідей на його запити, у зв`язку з чим відповідач наголошує на безпідставності позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 13.04.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення визначених в ній недоліків.

Ухвалою судді від 14.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Учасниками справи не заперечується та не спростовується звернення позивача до начальника ГУ НП у м. Києві Крищенка А.Є. із запитами від 12.03.2019 та від 26.03.2019.

Однак, як наголошує позивач, не отримавши відповідей на вказані запити, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу ненадання, як вважає позивач, двох його звернень від 12.03.2019 та від 26.03.2019 до Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України «Про доступ до публічної інформації», Законом України «Про інформацію».

У контексті нормативного регулювання спірних правовідносин та обставин справи, суд акцентує увагу на такому.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ст. 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ст. 2 Закону).

Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (ст. 3 Закону).

Поряд із наведеним нормативним регулюванням питань: визначення терміну публічної інформації, мети і сфери дії Закону, гарантій забезпечення права на доступ до публічної інформації, Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає правові питання: а) порядку доступу до інформації; б) суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації; в) реалізації права на доступ до інформації за інформаційним запитом.

Так, ст.ст. 5-10 Закону передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Кожна особа має право: 1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; 2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; 4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; 5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

У відповідності до ст.ст. 12 - 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно ст. 1 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

В той же час, відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Тобто, відповідь на запит про надання публічної інформації має бути надана не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як зазначив позивач у позовній заяві, ним не було отримано відповіді на запити від 12.03.2019 та від 26.03.2019.

Разом з тим, відповідачем до відзиву на позову заяву надано лист від 19.03.2019 № 30-зі/125/52/04-2019 адресований ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), в якому повідомлено про те, що запит позивача щодо виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києві від 05.02.2019 № 761/3916/19 працівниками Печерського управління поліції, отримано та розглянуто. В ході розгляду запиту встановлено, що згідно з даними електронної бази документообігу Печерського ВДЗ ГУ НП у м. Києві на адресу керівництва Печерського УП ГУНП у м. Києві будь-яка інформація вказана у даному запиті, станом на 18.03.2019, не надходила.

При цьому, до такого листа надано лист, який у додатках до відзиву йменується як докази надіслання листа від 19.03.2019 № 30-зі/125/52/04-2019 позивачу.

Також, відповідачем до відзиву на позову заяву надано лист Слідчого управління ГУНП у м. Києві від 01.04.2019 «Про звернення громадян» № 38-зі/125/23-1-19, в якому зазначено наступне:

«Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві розглянуто Ваше звернення, щодо неналежного, на Вашу думку, розгляду Ваших звернень, які надходили до Головного управління Національної поліції у м. Києві 20.02.2019 та 12.03.2019, а також щодо надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом протиправних дій, що мали місце 28.01.2019. Повідомляємо, що Ваше звернення, яке надходило до Головного управління Національної поліції у м. Києві 20.02.2019, для розгляду та прийняття рішення направлено до Печерського управління поліції де 25.02.2019 зареєстровано за № Ф-16-оп та доручено для виконання дільничним офіцерам поліції, якими підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не встановлено. За результатами розгляду звернення дільничними офіцерами поліції вказаного управління поліції 18.03.2019 за вих. № Ф-16-оп/125/52/05-2019 Вас поінформовано. Крім того, повідомляємо, що інформаційний запит, який 12.03.2019 надходив до ГУНП у м. Києві, для опрацювання на інформування, направлено до Печерського управління поліції, де 14.03.2019 його зареєстровано за № 30-зі та доручено для виконання дільничним офіцерам поліції. За результатами розгляду запиту дільничними офіцерами поліції вказаного управління поліції від 19.03.2019 за вих. № 30-зі/125/52/04-2019 Вас поінформовано. Також, інформуємо, що у своєму зверненні Вами зазначено, що на виконання ухвали Шевченківського районного суду № 761/3916/19 від 05.02.2019 Головним управлінням Національної поліції у м. Києві, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом протиправних дій відносно Вас, які мали місце 28.01.2019. З`ясовано, що ухвала Шевченківського районного суду № 761/3916/19 від 05.02.2019 до Головного управління Національної поліції у м. Києві на теперішній час не надходила».

При цьому, до такого листа надано лист, який у додатках до відзиву іменується як докази надіслання листа від 01.04.2019 № 38-зі/125/23-1-19.

В той же час, наказом Міністерства юстиції України від 23.08.2012 № 747 затверджено Інструкцію з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 747).

Відповідно до п. 1.1. Інструкції № 747 ця Інструкція встановлює обов`язковий для виконання в структурних підрозділах апарату Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях (далі - ГУМВС, УМВС), органах та підрозділах внутрішніх справ, науково-дослідних установах, вищих навчальних закладах МВС, підприємствах, установах, організаціях, що належать до сфери управління МВС (далі - ОВС, органи внутрішніх справ), порядок підготовки, обліку, зберігання, використання та знищення документів, справ, видань, що не містять секретних відомостей (далі - Інструкція).

Згідно з п/п. 2.15.1 Інструкції № 747 вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електронного зв`язку, а також доставляються фельд`єгерською службою. У виключних випадках, з дозволу керівництва УДЗ та структурного підрозділу - виконавця документа, дозволяється доставляння кореспонденції працівниками цього підрозділу особисто (нарочно) в межах одного населеного пункту (району).

Відповідно до п/п 2.15.2. Інструкції № 747 опрацювання документів для відправлення поштовим зв`язком здійснюється підрозділами документального забезпечення відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила № 270).

Відповідно до п. 1 Правил № 270 ці Правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

Відповідно до Правил № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п. 68 Правил № 270 про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

Разом з тим, до наданих відповідачем листів, на підтвердження надіслання позивачу листів від 19.03.2019 за вих. № 30-зі/125/52/04-2019 та 01.04.2019 № 38-зі/125/23-1-19, відповідачем не надано суду розрахункових документів які б свідчили про прийняття їх поштовою установою для подальшого надіслання позивачу, у зв`язку з чим, відповідачем не підтверджено факт надіслання відповідей від 19.03.2019 за вих. № 30-зі/125/52/04-2019 та від 01.04.2019 № 38-зі/125/23-1-19 позивачу, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, шляхом:

1) визнання протиправною бездіяльність ГУ НП у м. Києві щодо не надіслання відповідей на запит на інформацію позивача від 12.03.2019 та на запит на інформацію від 26.03.2019;

2) зобов`язати ГУ НП у м. Києві надіслати ОСОБА_1 відповіді на запити на інформацію від 12.03.2019 та від 26.03.2019.

Що ж стосується вимоги про зобов`язання ГУ НП у м. Києві надати ОСОБА_1 протягом п`яти робочих днів інформацію, а саме: «Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та про результати виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2019 у справі № 761/3916/19», то вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки до позовної заяви позивачем не надано доказів отримання ГУ НП у м. Києві копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2019 у справі № 761/3916/19 та доказів невиконання такої ухвали ГУ НП у м. Києві протягом строків, передбачених такою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що порядок отримання витягу з ЄРДС визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено факту надіслання відповідачу відповідей на запити на інформацію від 12.03.2019 та 26.03.2019.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт: НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не надіслання ОСОБА_1 відповідей на запит на інформацію від 12.03.2019 та на запит на інформацію від 26.03.2019.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві надіслати ОСОБА_1 відповіді на запити на інформацію від 12.03.2019 та від 26.03.2019.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 59 «Перехідні положення»).

Суддя О.А. Кармазін