Справа № 120/3669/22
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 серпня 2022 р. Справа № 120/3669/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн від 09.02.2022 за №337057.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність постанови з огляду на те, що таку винесено без його участі та належного повідомлення.

Також, оскаржувана постанова, на думку позивача, не містить місця проживання, опису обставин, установлених під час розгляду справи, а отже розгляд справи відбувався поверхнево та формально.

Серед іншого, позивач звертає увагу, що сума штрафу є непомірною для нього, як для ФОП 3 групи, який сплачує податок у розмірі 5% від доходу. Також, позивач зазначив, що він здійснював перевезення за 4800,00 грн.

З метою скасування вказаної постанови, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 04.05.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Даною ухвалою також встановлено строки для подання заяв по суті.

18.05.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення щодо позовних вимог.

Вказано, що під час здійснення заходів державного контролю відносно транспортного засобу - IVECO р.н. НОМЕР_1 , що належить та використовується автомобільним перевізником ОСОБА_1 , виявлено порушення - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Зокрема, не оформлений протокол перевірки та адаптації тахографу, що тягне за собою відповідальність згідно із абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", про що складено акт №321319 від 12.01.2022.

Також, представник відповідача зазначив, що після рейдової перевірки, 09.02.2022 проводився розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт стосовно акта №321319 від 12.01.2022.

На розгляд справи позивач не прибув, хоча повідомлення надсилалось рекомендованим відправленням за адресою зазначеною у ЄДР. Тому, 09.02.2022 було прийнята оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 337057.

Так, представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість аргументів позивача, оскільки проведення перевірки здійснювалось згідно вимог Порядку 1567, а оскаржувана постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.06.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив відпозивача в якій останній виклавсвої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, які полягають у наступному.

По-перше, текст відзиву, що міститься в матеріалах справи, підписано ОСОБА_2 , представником Державної служби України з безпеки на транспорті, водночас відповідачем у справі є Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, а тому особа, що підписала відзив, не уповноважена здійснювати представництво відповідача та подавати будь-які документи від його імені.

По-друге, відзив носить характер формальної відписки, адже текст документу не містить заперечень конкретних аргументів позовної заяви та жодним чином не спростовує фактів, наведених у ній, більше того містить посилання на іншого перевізника.

По-третє, до відзиву серед іншого також додано скан-копію конверту, де отримувачем зазначено ОСОБА_1 , а відправником - Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області з відміткою на конверті "повернення за закінченням терміну зберігання". Опису вкладень до вказаного листа матеріали справи не містять, тому встановити його вміст на даний момент неможливо. А з інформації на сайті "Укрпошти" в результаті трекінгу відправлення дізнаємося, що лист було повернуто 28.02.2022, тобто на 19 днів пізніше розгляду справи. Вказане, свідчить, що відповідач розглянув справу не просто у відсутність позивача, а й не маючи даних щодо повідомлення останнього про розгляд справи, що є беззаперечним порушенням права позивача на захист і як наслідок, підставою для визнання постанови протиправною та її скасування. Крім того, відповідач мав можливість повідомити позивача телефонним зв`язком (який наявний як у ЄДР, так і в документах, отриманих інспектором під час перевірки), оформивши телефонограму, однак і таким способом повідомлено не було.

Таким чином, на думку позивача, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи, а тому останній був позбавлений фундаментальних прав передбачених законодавством для особи, що притягається до відповідальності.

По-четверте, позивач вказує на ряд порушень при складені акта перевірки, на підставі якого винесено оскаржувану постанову №337057, в якій номер акта зазначено 323319,тоді як до відзиву надається акт за №321319. При цьому, в повідомленні також вказаний акт №323319.

По-п`яте, відповідачем не надано контраргументів на більшість аргументів позовної заяви так само, як і не надано жодних доказів на підтвердження повного та всебічного розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності: ані протоколу розгляду, ані запитів щодо визначення, чи обладнаний автомобіль тахографом та чи передбачено це заводом виробником, як того вимагає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, ані відео- чи фото-фіксації порушення. Текст відзиву також не містить заперечень щодо наявності у позивача індивідуальної книжки водія, де він вів облік робочого часу (що напряму передбачено законодавством у разі відсутності тахографа чи його несправності) і жодних коментарів щодо пояснень по суті позову.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

12.01.2022 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області на а/д М-30 278 км проведено перевірку транспортного засобу Iveco за номерними знаками НОМЕР_1 та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №321319.

Під час перевірки виявлено порушення: водій здійснював вантажні перевезення, згідно із ТТН №4513 від 12.01.2022, під час перевірки виявлено ТЗ обладнаний не діючим та не повіреним тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, порушено вимоги ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст . 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

09.02.2022 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №337057, якою постановлено стягнути з позивача штраф у сумі 17000 грн, за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вважаючи протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух", відповідно до частини 2 статті 29 якого, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567), згідно з пунктами 3, 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 12 та п. 13 Порядку № 1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Статтею 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов`язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов`язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п`ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція №385).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п. 3.5. Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно п. 3.6. Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його гину згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ. внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа: дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (тут і далі у редакції, чинній на дату проведення перевірки).

Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Підпунктом 4 пункту 5 Наказу №340 від 07.06.2010 визначено Державній службі України з безпеки на транспорті забезпечити здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (пункт 6.1 Положення №340).

Згідно з пунктами 6.2, 6.3 та 6.4 Положення №340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.

У відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п."а" ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

В той же час, ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на вантажних автомобілях з повною масою понад 3,5 тонн, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі №823/1199/17, від 04 липня 2019 року у справі №823/328/17.

Суд відхиляє доводи позивача про відсутність обов`язку ведення та пред`явлення під час рейдової перевірки встановленої в тахографі індивідуальної контрольної картки водія до транспортного засобу під час здійснення внутрішнього перевезення вантажу для власних потреб транспортним засобом вагою понад 3,5 тонни, оскільки такі доводи суперечать нормам Положення № 340.

При цьому суд зазначає, що посадовими особами Укртрансбезпеки в даному випадку фактично не здійснювалася перевірка наявності встановленого тахографу на транспортному засобі позивача та він не притягувався до відповідальності за відсутність тахографа чи протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Таким чином, суд робить висновок, що позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника статтею 48 Закону №2344-III, а тому допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт і до нього правомірно на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III застосована санкція у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн.

При вирішенні даної справи, суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є протиправною внаслідок того, що позивачем забезпечено контроль за умовами праці і відпочинку водія шляхом ведення індивідуальної контрольної книжки.

Як вже вказано судом, згідно з пунктом 6.3 Положення № 340 ведення індивідуальної контрольної книжки передбачено для водіїв, які керують транспортними засобами, що не обладнані тахографами.

Проте, в силу приписів пункту 6.1 Положення № 340 норма пункту 6.3. цього Положення не є застосовною до транспортного засобу позивача, який має повну вагу понад 3,5 тонни, що зумовлює обов`язковість обладнання такого транспортного засобу діючим та повіреним тахографом.

Згідно із товарно-транспортної накладної №4513 від 12.01.2022 (а.с. 9) та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 (а.с. 13) повна маса автомобіля, що належить позивачу становить 8000 кг, що зумовлює обов`язковість обладнання такого транспортного засобу діючим та повіреним тахографом.

Одночасно з цим суд враховує, що згідно з диспозицією абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344 штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян застосовується до автомобільного перевізника за перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, на момент проведення перевірки.

Крім того, подання до суду разом із позовною заявою фотокопії однієї сторінки індивідуальної контрольної книжки водія не спростовує правомірності накладеного на позивача адміністративно-господарського штрафу.

Обґрунтовуючи неправомірність оскаржуваної постанови позивач також зіслався на неналежне повідомлення його про час розгляду справи, що позбавило його права прибути на розгляд та висловити свої заперечення. Однак, суд вважає, що зазначений аргумент не може бути підставою для скасування правильного за своєю суттю рішення. При цьому суд керується такими мотивами.

Як встановлено, вчинене позивачем порушення вимог ст. 48 Закону № 2344-III виявлено 12.01.2022.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пункт 26 Порядку № 1567 містить загальне правило в силу якого, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку № 1567).

Судом встановлено, що відповідно до повідомлення відповідача від 20.01.2022 № 4176/821.1/24-22 позивача запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 09.02.2022 (а.с. 34). Вказане повідомлення надіслано на поштову адресу автомобільного перевізника, зазначену в ЄДР: АДРЕСА_1 , втім конверт повернувся на адресу відправника із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Серед іншого, у всіх документах, а саме ТТН, акті №321319 від 12.01.2022 місцезнаходження суб`єкта господарювання зазначено: АДРЕСА_1 .

Тому, відповідачем правомірно здійснено повідомлення суб`єкта господарювання - автомобільного перевізника за його місцезнаходженням, попри прохання позивача у наданих поясненнях.

Суд зауважує, що позивача було повідомлено про розгляд справи не як фізичну особу за місцем проживання, як суб`єкта господарювання - автомобільного перевізника за офіційним місцезнаходженням.

Відповідно до розділу 2 Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативний строк пересилання письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку у межах одного міста (м. Вінниця) становить Д+2, пріоритетної - Д+1 (де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку, а 1 та 2 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення). При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день (п. 2 Розділу 2 Нормативів).

Відтак, повідомлення позивача було здійснено завчасно із урахуванням нормативних строків пересилання поштових відправлень з метою забезпечення участі при розгляді справи про притягнення його до відповідальності. При цьому суд враховує, що обов`язок повідомити особу про час і місце розгляду справи про порушення не супроводжується обов`язком відповідача забезпечити його явку. Крім цього, згідно норми абзацу 2 п. 26 Порядку № 1567, неявка уповноваженої особи суб`єкта господарювання, з огляду на стислі строки розгляду справи, є підставою для розгляду справа про порушення без її участі, а не для відкладення її розгляду чи скасування постанови прийнятої без участі представника суб`єкта правопорушення.

Більше того, за результатом дослідження аргументів позивача у цій справі, суд дійшов висновку, що постанова №337057 від 09.02.2022 про застосування щодо ФОП ОСОБА_1 адміністративно господарського штрафу в сумі 17000,00 грн є правомірною. Тому, навіть у випадку прибуття позивача до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області де 09.02.2022 розглядалося його питання та висловлення ним тих аргументів, що досліджені судом, це б не вплинуло на кваліфікацію його дій як порушення ст. 48 Закону № 2344-III. Зазначені висновки суду узгоджуються із практикою Верховного Суду.

У постанові від 22 травня 2020 року (справа № 825/2328/16) Верховний Суд зазначив: "Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі зазначення невірного номеру акта перевірки №323319 замість №321319 в повідомленні про розгляд справи не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

З аналогічних підстав суд відхиляє твердження позивача про те, що в оскаржуваній постанові номер акта зазначено №323319 замість №321319 та зазначає, що такі дефекти адміністративного акта не впливають на зміст та факт допущеного порушення.

Щодо покликання позивача на положення ст. 9, 33, 238 КУпП щодо адміністративного порушення (проступку), то суд зазначає, що у даних правовідносинах позивачу накладено адміністративно господарський штраф, що передбачено положеннями Закону України "Про автомобільний транспорт", а не зазначеним Кодексом.

З приводу неправомірного розміру штрафу, то такий визначається виключно положеннями Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме ст. 60 в силу якої передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо відсутності повноважень представника відповідача на підпис та подання відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Так, 18.05.2022 на адресу суду надійшов відзив підписаний представником Державної служби України з безпеки на транспорті Гончаренком І.В. На підтвердження своїх повноважень останнім надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та довіреність Державної служби з безпеки України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) від 23.12.2021.

У вказаній довіреності зазначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті уповноважує Гончаренка І.В. представляти інтереси Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів, зокрема в судах України (усіх інстанцій).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" від 02.02.2021 за № 1579-р утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком.

Відповідно до Переліку територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізувалось шляхом утворення Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.

Вищевказане свідчить про те, що Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області є територіальним органом Державної служби з безпеки на транспорті, а тому представник відповідача наділений повноваженнями вчиняти дії від імені відповідача, а тому числі і подавати заяви по суті.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Отже, перевіривши обґрунтованість ключових доводів позивача та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ - 39816845, місцезнаходження: вул. Порика, 29, м. Вінниця, 21021).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна