Справа № 320/17181/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бориспільської міської ради на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бориспільської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Бориспільської міської ради щодо порушення строків розгляду по суті його клопотання №1025/10/21-Р від 21.10.2021 стосовно отримання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у його власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території Бориспільської міської ради;

- зобов`язати Бориспільську міську раду на найближчому пленарному засіданні сесії розглянути по суті його клопотання №1025/10/21-Р від 21.10.2021 стосовно отримання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у його власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території Бориспільської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду у місячний термін клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності орієнтовною площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Бориспільської міської ради щодо порушення строків розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 №1025/10/21-Р від 21.10.2021 стосовно отримання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у його власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території Бориспільської міської ради.

Зобов`язано Бориспільську міську раду на найближчому пленарному засіданні сесії розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 №1025/10/21-Р від 21.10.2021 стосовно отримання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у його власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території Бориспільської міської ради.

25 травня 2022 року на адресу суду від представника позивача, адвоката Романюка Івана Миколайовича, надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №320/17181/21 щодо стягнення на корить позивача 8400,00 грн. документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Бориспільської міської ради.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року заяву адвоката Романюка Івана Миколайовича про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №320/17181/21 - задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн. (вісім тисяч чотириста гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Бориспільської міської ради Київської області (ідентифікаційний код 04054903).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки дана справа є справою незначної складності, та позивачем не було надано підтверджуючих документів, що ним було сплачено кошти за надану правничу допомогу у розмірі 8400 грн, тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Приймаючи додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що оскільки Бориспільською міською радою Київської області заперечень проти заяви про стягнення витрат на правничу допомогу до суду подано не було, відтак слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з підготовкою позовної заяви та її поданням до суду, на суму 8400 грн.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу вимог частини першої та третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин четвертої-п`ятої вказаної статті для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п. 3 частини першої ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Наведені положення Основного Закону до 01 січня 2019 року гарантують кожному громадянину України, іноземцям та особам без громадянства, які перебувають на території України, право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу особисто.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У відповідності до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2021 між Адвокатським об`єднанням «ЛМК» в особі партнера Леляка Ярослава Олександровича (Виконавець, Адвокатське об`єднання) та Шпідьком Григорієм Васильовичем (Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №30, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язалось надати визначену в доручені правничу допомогу, а клієнт зобов`язався оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання визначених у дорученні завдань клієнта.

Відповідно до пункту 2.1 договору клієнт уповноважує адвокатське об`єднання здійснювати захист його прав, свобод чи інтересів з правами, які надано клієнту законодавством, а після вичерпання національних засобів правового захисту, звернутися з індивідуальною заявою до Європейського Суду з прав людини, інших міжнародних судових установ, квазі-судів чи інших органів міжнародної системи захисту прав людини.

Згідно з пунктом 2.2 договору адвокатське об`єднання під час надання правничої допомоги має право, на свій розсуд, виконувати будь-які не заборонені законодавством і правилами адвокатської етики засобами правового захисту, з усіма правами (повноваженнями), які надані клієнту законодавством, у тому числі з правом, зокрема, під час представництва інтересів клієнта в суді адвокатське об`єднання здійснює від імені клієнта без обмеження процесуальні права, які надані клієнту законодавством, та процесуальні обов`язки, в тому числі, але не виключно, з правом підписання і подання заяв по суті справи та з процесуальних питань, одержання процесуальних документів, оскарження рішень суду (з правом підписання апеляційної, касаційної та конституційної скарги, заяв про перегляд заочного рішення, про перегляд рішень у зв`язку з виключними та нововиявленими обставинами), сплати від імен клієнта судового збору та інших, необхідних платежів, адвокатське об`єднання має повноваження збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову (всіх або частини позовних/зустрічних вимог), визнати позов (частину позовних вимог, у якості представника відповідача), змінити підстави або предмету позову (зустрічної позовної заяви), проводити попередні переговори та укладати мирову угоду.

Відповідно до пункту 5.1 договору розмір гонорару за надання адвокатським об`єднанням правничої допомоги, сторони узгоджують в дорученні.

До того ж, 03.12.2021 між сторонами було підписано доручення до договору про надання правничої допомоги (Додаток до договору про надання правничої допомоги №30 від 17.05.2021), в якому сторони договору погодили, що клієнт доручає адвокатському об`єднанню «ЛМК» виконати завдання щодо здійснення захисту його прав та інтересів з приводу бездіяльності Бориспільської міської ради щодо порушення строків розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 №1025/10/21-Р від 21.10.2021 стосовно отримання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у його власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1 га.

Позивачем додано до матеріалів справи акт щодо наданих послуг від 20.05.2022, в якому зазначено, що Адвокатським об`єднанням «ЛМК» надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви, оформлення пакету документів для подання позову (друк, копіювання, засвідчення) та направлення позову до суду (4 години) - 8400 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було надано документів, які б свідчити про оплату витрат на правничу допомогу колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 8 400 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, тому підлягають стягненню у вказаному розмірі, що відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Бориспільської міської ради - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Лічевецький