Справа № 640/6967/22
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 травня 2022 року м. Київ № 640/6967/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали адвоката Ждана В`ячеслава Вікторовича в інтересах засудженого ОСОБА_1 до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області в особі начальника ДУ "Київський слідчий ізолятор" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Ждан В`ячеслав Вікторович в інтересах засудженого ОСОБА_1 (далі- позивач) до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області в особі начальника ДУ "Київський слідчий ізолятор (далі- відповідач) в якому просить:

-визнати протиправними дії посадової особи Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області в особі начальника державної установи "Київський слідчий ізолятор" стосовно відмови в наданні побачень з адвокатом Жданом В.В. арештованого ОСОБА_1 з 29 квітня 2022 року до часу звернення з цим позовом та зобов`язати відповідну посадову особу Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області надати невідкладно безперешкодне побачення адвокату Ждану В ячеславу Вікторовичу з арештованим ОСОБА_1 ;

-визнати протиправними дії посадової особи Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області в особі начальника державної установи " Київський слідчий ізолятор" у поміщенні до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області Овчієва Мухаддіна Імановмча, як особи яка належним чином не була ідентифікована;

-зобов`язати відповідну посадову особу Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області в особі начальника державної установи " Київський слідчий ізолятор" звільнити з під варти з Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області негайно та невідкладно ОСОБА_1 .

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Частиною першою статті 172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас у частинах четвертій, п`ятій та шостій цієї статті встановлено заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон установлює особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).

З позовних вимог вбачається, що оскаржуються дії посадової особи Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області в особі начальника державної установи "Київський слідчий ізолятор" . На думку позивача, незаконність дій полягає у відмові надання побачень адвоката з засудженим, поміщення останнього до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області. Також позивач просить зобов`язати посадову особу Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області надати побачення із засудженим та звільнити його з-під варти.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Одночасно, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Натомість, у частині 1 статті 19 КАС України наведений перелік публічно-правових спорів, на які розповсюджується юрисдикція адміністративних судів, до яких, зокрема, віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1).

При цьому, згідно з частиною 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема: що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути арештований та триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

У чинному КПК України питання застосування запобіжних заходів, у тому числі і тримання під вартою на стадії підготовчого провадження врегульовані ч. 3 ст. 315 КПК, а на стадії судового розгляду ст. 331 КПК, які вирішують ці питання в порядку, передбаченому главою 18 розділу КПК України.

У Главі 18 порядок розгляду клопотань і застосування запобіжного заходу, у виді тримання під вартою визначаються відповідно статтями 183, 193, 194, 196, 197, 202 КПК України.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерста юстиції України 14.06.2019 № 1769/5 підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених є:

ухвала слідчого судді (суду) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК;

вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою;

вирок суду, що набрав законної сили, про засудження до покарання у виді позбавлення волі стосовно засудженого, який не перебував під вартою;

вирок суду, що набрав законної сили, стосовно осіб, засуджених до арешту, позбавлення волі, довічного позбавлення волі, які на підставі статті 87 КВК підлягають відправленню до установ виконання покарань;

ухвала суду про тимчасове залишення засудженого у СІЗО або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії до СІЗО у випадках, передбачених статтею 90 КВК та статтею 537 КПК;

ухвала суду про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та направлення його для призначеного відбування покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

ухвала суду про направлення засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У такому разі засуджений до обмеження волі звільняється з-під варти під час прибуття до місця відбування покарання.

Таким чином, як вбачається з викладеного, тримання особи під вартою здійснюється на підставі судових рішень, прийнятих в порядку КПК України.

Відповідно до пункту 13-1 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Згідно з частиною 9 статті 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, позовна вимога щодо визнання протиправними дій посадової особи Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області в особі начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» стосовно відмови в наданні побачень з адвокатом Жданом В.В. арештованого ОСОБА_1 з 29 квітня 2022 року до часу звернення з цим позовом та зобов`язати відповідну посадову особу Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області надати невідкладно безперешкодне побачення адвокату Ждану В`ячеславу Вікторовичу з арештованим ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В той час, як інші вимоги щодо визнання протиправними дій посадової особи Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області в особі начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» у поміщенні до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області Овчієва Мухаддіна Імановича, як особи яка належним чином не була ідентифікована та зобов`язання відповідної посадової особи Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області в особі начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» звільнити з-під варти підозрюваного ОСОБА_1 не є містять ознак публічно-правового спору та не підлягають розгляду у порядку адміністративної юрисдикції, оскільки предметно віднесені до кримінальної юрисдикції.

Оскільки питання тримання під вартою та відбування покарань розглядаються місцевим загальним судом в порядку кримінального судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем об`єднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різного судочинства, а саме: за правилами адміністративного судочинства та за правилами кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу.

Поряд з цим, суд зазначає про відсутність порушення права позивача на доступ до правосуддя, оскільки згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву адвоката Ждана В`ячеслава Вікторовича в інтересах засудженого ОСОБА_1 до Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області в особі начальника ДУ "Київський слідчий ізолятор" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст.256 КАС України. Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-297 КАС України.

Суддя В.П.Шулежко