Справа № 240/8947/22
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Житомир справа № 240/8947/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Житомирської обласної прокуратури, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування їй сум індексації заробітної плати і компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою при нарахуванні та виплаті їй у липні 2021 року заборгованої частини заробітної плати за період з 27.03.2020 по 15.02.2021;

- стягнути з відповідача на її користь 19510,89грн, з яких 2123,80грн індексації заробітної плати за період з 27.03.2020 по 15.02.2021, нарахованої на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20, та 17387,09 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 зобов`язано відповідача нарахувати їй заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період. Вказане рішення набрало законної сили 22.04.2021. У липні 2021 відповідач здійснив нарахування заробітної плати на виконання вказаного рішення суду, проте не включив до складу заробітної плати індексацію, що є обов`язковою її складовою. Крім того, не було виплачено й компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

Ухвалою суду від 27.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що відсутні підстави для нарахування індексації, оскільки базовим місяцем є березень 2020 року, тоді як за період березень 2020 - грудень 2020 коефіцієнт індексації не перевищував порогу індексації. Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою заперечень не навів.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що твердження відповідача про те, що 27.03.2020 збільшився її посадовий оклад не відповідає дійсності, оскільки розмір окладу у період з березня 2020 по лютий 2021 не змінювався.

Ухвалою суду від 17.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у загальному провадженні.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

23 жовтня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури (прокуратури Житомирської області) щодо не нарахування їй з 27.03.2020 заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу начальника відділу (керівника підрозділу) обласної (регіональної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру"; зобов`язати Житомирську обласну прокуратуру нарахувати їй заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період, а також здійснювати подальше нарахування її заробітної плати як начальника відділу організаційного та правового забезпечення виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021, зобов`язано відповідача нарахувати їй заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Отже, вказане рішення набрало законної сили 22.04.2021.

На виконання рішення суду Житомирська обласна прокуратура здійснила перерахунок заробітної плати за період із 26.03.2020 та виплатила позивачу 27.07.2021 року донараховані кошти.

Водночас, позивач зазначає, що при проведенні перерахунку не були нараховані суми індексації заробітної плати і компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою, тобто відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 2 Закону України № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1282-ХІІ) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно ч.2 ст.6 Закону № 1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (пункти 43-44 постанови Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі №380/1513/20)

Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, розтлумачивши пункти 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у справах №400/1118/21 і 420/3593/20 Верховний Суд указав, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Одночасно з цим, суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Зрештою на основі аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Як зазначає позивач, її посадовий оклад за посадою яку вона обіймає згідно штатного розпису Житомирської обласної прокуратури, у період з березня 2020 по лютий 2021 не змінювався, а останнє підвищення було ще у 2017 році.

Натомість відповідач вважає, що місяцем підвищення посадового окладу є березень 2020 відповідно рішення суду у справі №240/18457/20, яким зобов`язано здійснити перерахунок заробітної плати позивача, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Визначаючись щодо базового місяця індексації, суд бере до уваги наступне.

При розгляді справи №240/18457/20 судами було встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до записів у трудовій книжці працює з 18.06.2001 в органах Житомирської обласної прокуратури, та з 25.01.2016 відповідно до наказу №101к її переведено на посаду начальника відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Житомирської області.

Генеральним прокурором України видано наказ №410 від 03.09.2020, яким наказано перейменувати без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу "Прокуратура Житомирської області" у "Житомирська обласна прокуратура" та наказом Генерального прокурора України №414 від 08.09.2020 визначено днем початку роботи обласних прокуратур 11.09.2020.

Позивачем надано суду довідку Житомирської обласної прокуратури від 07.10.2020 про її заробітну плату з 26.03.2020 до 30.09.2020, з якої видно, що заробітна плата ОСОБА_2 в цей період складалась з посадового окладу 7210 грн. ; надбавки за вислугу років (25%) - 1802,50 грн. ; надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи (70%) -6308,75 грн. ; щомісячна премія (від 66% до 84%) від 10112,03 грн. до 12869,85 грн. ; індексації 372,05 грн. Всього позивач отримала з 26.03.2020 до 31.03.2020 - 5177 грн. , за квітень 2020 року - 25805,33 грн. , за травень 2020 року - 28563,15 грн. , за червень 2020 року - 27184,24 грн. , за липень 2020 року -27201,06 грн. , за серпень 2020 року - 25811,98 грн. , за вересень 2020 року - 16443,07 грн.

Для порівняння ОСОБА_1 надала суду копію штатного розпису на 11.09.2020 апарату Житомирської обласної прокуратури, в якому у пункті ХІ начальник відділу організаційно правового забезпечення (аналогічна посаді позивача) має посадовий оклад в розмірі 46160 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду справи зробив висновок, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-IX, в частині, що "На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури", є таким, що суперечить частині другій статті 131-1 Основного Закону України.

Також суд відмітив, що вимоги пункту 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" передбачають, що до дня початку роботи обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, однак такий підхід стосовно прокурорів регіональних та місцевих прокуратур є дискримінаційним та порушує права прокурорів на забезпечення належних умов праці, створює передумови для посягань на їх незалежність, а також порушує положення ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині наявності у позивача права на перерахунок заробітної плати за період із 26.03.2020 р., виходячи з розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", були обґрунтованими і підлягали задоволенню.

Отже, за результатами вирішення даної судової справи, суди прийшли до висновку, що позивач має право на отримання заробітної плати із 26.03.2020, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", тобто 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З огляду на викладене, з 26.03.2020 на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, відбулось підвищення посадового окладу позивача, а тому березень 2020 є базовим місяцем індексації.

Виходячи із вимог Порядку №1078, приріст індексу споживчих цін розраховується з квітня 2020. При цьому, за період березень 2020 грудень 2020 коефіцієнт індексації не перевищує порогу індексації, а тому відсутні підстави для її нарахування за даний період.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом січня 2021 року позивач перебувала у відпустці, а з 01.02.2021 до 20.02.2021 на лікарняному, відповідно у цей період індексація правомірно не нараховувалась відповідачем з огляду на п.3 Порядку №1078.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації за період з 27.03.2020 по 15.02.2021, а тому відмовляє у позові в цій частині.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050).

Згідно із статтею 2 Закону №2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050 постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Згідно із пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (п.5 Порядку №159).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Компенсація за порушення строків виплати проводиться тоді, коли грошовий дохід особи з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19.12.2011 (справа №6-58цс11), від 11.07.2017 (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2018 (справа №521/940/17), від 11.02.2021 у справі № 1540/3742/18.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, Верховний Суд зазначив, що згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, при нарахуванні та виплаті позивачу донарахованих на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 сум заробітної плати не було виплачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.

При цьому належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 27.03.2020 по 15.02.2021.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 27.03.2020 по 15.02.2021.

Зобов`язати Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 27.03.2020 по 15.02.2021.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 17 серпня 2022 р.