Справа № 260/5642/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/5642/21 пров. № А/857/10321/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук Ольги Іванівни про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук Ольги Іванівни, в якому просив визнати протиправними дії відповідача; визнати протиправним та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12 жовтня 2021 року, прийняту на підставі вимоги Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26 березня 2021 року № ф-89321-52.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 жовтня 2021 року отримав копію постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І. від 12 жовтня 2021 року про арешт коштів боржника, яка прийнята на підставі вимоги Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26 березня 2021 року № ф-89321-52. Вказує, що є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, є інвалідом війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має право на пільги встановлені законом, відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування може бути платником єдиного соціального внеску виключно на добровільній осонові. Зазначає, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду, від 30 червня 2021 року у справі № 260/1469/21 його позовні вимоги до Головного управління ДПС в Закарпатській області задоволено, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № ф-89321-52. Незважаючи на це судове рішення Головне управління ДПС у Закарпатській області направило цю податкову вимогу до відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві з вимогою примусового стягнення з нього єдиного внеску у розмірі 9595 грн 30 коп. Вважає, що старший державний виконавець всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив обгрунтованості вимог Головного управління ДПС в Закарпатській області і виніс незаконну постанову про арешт його коштів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року заяву позивача про забезпечення адміністративного задоволено. Зупинено стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у Закарпатській області від 26.03.2021 року № Ф-89321-52у до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 260/5642/21.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рахунок позивача не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу. Враховуючи вищевказане, а також ту обставину, що відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 260/1469/21 податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № ф- 89321-52 не скасовано, а така є виконавчим документом, суд першої інстанції вказав, що дії відповідача при винесенні оскаржуваної постанови є правомірними.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про судове засідання у справі, призначене на 01 червня 2022 року. Вказує, що будучи впевненим, що справа буде призначена до розгляду не раніше першої декади червня 2022 року, 06 червня 2022 року подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зокрема не з`ясувавши особу та юридичну адресу боржника. Зазначає, що сума боргу була предметом розгляду у справі № 260/5642/21, яка зараз прийнята до розгляду Верховним Судом. Вказує на необхідність зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 260/1469/21.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі № 260/5642/21 - відмовлено.

Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерстава юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження АСВП № 67099943 з примусового виконання вимоги № ф-89321-52у від 26 березня 2021 року, виданої Головним управлінням ДПС у Закарпатській області про стягнення з ОСОБА_1 9595,30 грн. боргу на користь Головного управління ДПС у Закарпатській області (а.с.25).

12 жовтня 2021 року на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.42).

12 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І. у відповідності до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 винесено постанову про стягнення мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження виконавчого провадження (а.с.43).

12 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І., керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику (а.с.5).

03 листопада 2021 року надійшло клопотання боржника - ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження АСВП № 670099943 відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року.

03 листопада 2021 року, керуючись пунктом 2 частини першої статті 34, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 260/5642/21.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно з частиною 4 статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України)

Частина 1 статті 287 КАС України передбачає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб .

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця приватний виконавець (частина 3 статті 287 КАС України).

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів зазначає, що вказаний перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, тому у разі подання позовної заяви до державного виконавця або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби, необхідно за правилами статті 48 КАС України здійснювати заміну первинного відповідача на належного, або у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Таким чином, старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І. у розумінні частини третьої статті 287 КАС України не є належним відповідачем у справі, належним відповідачем повинен бути відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Відповідно до частини 3 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, а можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Враховуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І., яка є неналежним відповідачем у цьому спорі, слід відмовити, оскільки в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не підлягають оцінці в даному апеляційному провадженні, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що це не позбавляє позивача права на звернення до суду до належного відповідача за захистом свого порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення суду слід змінити у частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни мотивувальної частини рішення суду у частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 260/5642/21 змінити у частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19 серпня 2022 року.