Справа № 260/6722/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/6722/21 пров. № А/857/5499/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного агентства меліорації та рибного господарства України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про визнання протиправними дій та скасування наказу,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 15 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, в якому просив: визнати протиправними дії під час проведення дисциплінарного провадження за результатами якого наказом № 113-ТО від 10 листопада 2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » йому оголошено догану на підставі відсутності в його діях дисциплінарного проступку; скасувати наказ № 113-ТО від 10 листопада 2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протягом трьох років порушується його конституційне право на працю та на достатній життєвий рівень, оскільки відповідач протиправно протягом понад двох років з 07 червня 2019 року відсторонив його від посади, і такі дії визнані протиправними рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/990/21 від 16 липня 2021 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року. Вказує, що протягом 2019-2021 років неодноразово звертався до відповідача із заявами для визначення йому робочого місця, проте такі залишалися без реагування. Зазначає, що дисциплінарне провадження щодо нього проведене з порушенням норм Закону України «Про державну службу», без повідомлення його про проведення такого дисциплінарного провадження, оскільки він на той час перебував у відпустці.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства меліорації та рибного господарства України № 113-ТО від 10 листопада 2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача при здійсненні дисциплінарного провадження до задоволення не підлягає, оскільки таке провадження було здійснено уповноваженим суб`єктом на підставі норм Закону України «Про державну службу». Рішеннями судів по справі № 260/990/21 встановлено допущення відповідачем, як працедавцем, бездіяльності при проведенні дисциплінарного провадження з 07 червня 2019 року, а відтак було допущено тривале і безпідставне відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків, оскільки до таких останній був допущений на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (т.1 а.с. 214) тільки з 26 жовтня 2021 року. Крім цього, враховуючи багаторазові звернення ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України щодо надання йому робочого місця, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність прогулу без поважних причин ОСОБА_1 , оскільки саме відповідач не забезпечив державному службовцю належні умови праці, включно із визначенням робочого місця. Відтак, позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу № 113-ТО «Про оголошення догани ОСОБА_1 » слід задовольнити.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне агентство меліорації та рибного господарства України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що незважаючи на відсторонення від виконання посадових обов`язків, ОСОБА_1 зобов`язаний був перебувати на робочому місці, але там не перебував, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Вказує, що 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 було відкрито дисциплінарне провадження, в ході якого встановлено відсутність позивача на робочому місці, внаслідок чого його правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Звертає увагу на те, що рішення судів у справі № 260/990/21 до дисциплінарного провадження, за результатами розгляду якого ОСОБА_1 оголошено догану та даної справи жодного відношення не мають. Зазначає, що позивачем особисто надано суб`єкту призначення письмові пояснення, зареєстровані 04 листопада 2021 року за № 16/21565, однак вказані пояснення причин відсутності на робочому місці не містять. Вказує на те, що судом першої інстанції не було взяте до уваги клопотання Державного агенства меліорації та рибного господарства України про відкладення розгляду справи від 08 лютого 2022 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що впродовж червня 2019 року-жовтня 2021 року неодноразово звертався із заявами до працедавця Державного агенства меліорації та рибного господарства України з метою забезпечення надання йому робочого місця та допуску на роботу. Вказує на відсутність у даному випадку прогулу без поважних причин, оскільки саме відповідач не забезпечив йому належні умови праці, включно з визначенням робочого місця.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до наказу № 61-ТО від 22 вересня 2016 року призначений на посаду начальника управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області. (т.1, а.с.17).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 260/990/21 адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника Коваленка Олександра Миколайовича до Державного агентства рибного господарства задовольнено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державного агентства рибного господарства України щодо незавершення розпочатого відносно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження, згідно наказу № 58-ТО від 07 червня 2019 року. Зобов`язано Державне агентство рибного господарства України вчинити дії, враховуючи наявність або відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, по дисциплінарному провадженню розпочатому відповідно до наказу № 58-ТО від 07 червня 2019 року «Про відкриття дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 ». В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційні скарги Державного агентства меліорації та рибного господарства України та представника адвоката Коваленка Олександра Миколайовича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року в адміністративній справі № 260/990/21 залишено без задоволення, а вказане рішення суду без змін. (т.1., а.с.192-202).

21 жовтня 2021 року відповідно до наказу № 103-ТО порушено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 (т.1, а.с.21).

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 за адресами: 1) АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2 було відправлено наказ від 21 жовтня 2021 року про відкриття дисциплінарного провадження. (т.1, а.с.58-60). Підставою для відкриття дисциплінарного провадження стали акти про відсутність на роботі та табелі обліку робочого часу (т. 1, а.с.61-69).

22 жовтня 2021 року за вищевказаними адресами позивачу було відправлено повідомлення дисциплінарної комісії про надання пояснень (т.1, а.с.116-117).

25 жовтня 2021 року відповідно до наказу № 106-ТО закрито дисциплінарне провадження, ініційоване 07 червня 2019 року на підставі наказу № 58 ТО, у зв`язку із закінченням строків притягнення до дисуиплінарної відповідальності. Підставою такого закриття зазначено рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року по справі № 260/990/21 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року. Вказано, що ОСОБА_1 з 26 жовтня 2021 року слід приступити до виконання службових обов`язків за посадою. Визначено ОСОБА_1 робоче місце в Управлінні Державного агенства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (т.1, а.с.28).

01 листопада 2021 року за наслідками засідання дисциплінарної комісії внесено подання про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. Згідно даного подання слідує, що дисциплінарною комісією було встановлено відсутність ОСОБА_1 на робочому місці із дати відсторонення до 30 вересня 2021 року, що підтверджується актами та табелями обліку робочого часу, а ОСОБА_1 керівництво Держрибагентства про причини відсутності не повідомляв. Вказано, що в діях ОСОБА_1 вбачається ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме: прогул державного службовця без поважних причин. Запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення оголошення догани (т.2, а.с.109-111).

02 листопада 2021 року на адресу позивача було відправлено лист із пропозицією надати пояснення (т.1, а.с.70-73).

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 було погоджено надання щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік (т.1, а.с.213).

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав пояснення на адресу Державного агентства з меліорації та рибного господарства України, які зареєстровані 04 листопада 2021 року за № 16/21565 (т.1, а.с.74-81).

10 листопада 2021 року відповідачем винесено наказ № 113-ТО «Про оголошення догани ОСОБА_1 », згідно з яким оголошено догану ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 64 Закону України «Про державну службу» - прогул державного службовця без поважних причин (т.1, а.с.82).

10 листопада 2021 року відправлено вищевказаний наказ на адресу позивача (т.1 а.с.85-87).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу № 113-ТО «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача при здійсненні дисциплінарного провадження відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 895 від 20 вересня 2015 року затверджено Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України (далі Положення № 895).

Відповідно до п. 1 Положення № 895 Державне агентство меліорації та рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем.

Згідно з пунктом 7 Положення № 895 Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони).

Підпунктом 12 пункту 12 Положення № 895 встановлено, що Голова Держрибагентства вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців та працівників апарату Держрибагентства, керівників територіальних органів Держрибагентства, присвоює їм ранг державних службовців (якщо інше не передбачено законом).

Відтак, з огляду на займану позивачем посаду начальника Управління Державного рибного господарства у Закарпатській області, до повноважень Голови Держрибагентства належить вирішення питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, керівників територіальних органів Держрибагентства.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Статтею 1 Закону № 889-VIII встановлено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України № 889-VIII державний службовець зобов`язаний: виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 8 Закону України № 889-VIII передбачено, що державний службовець зобов`язаний:

1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;

3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;

4) з повагою ставитися до державних символів України;

5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації;

6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;

7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною другою статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення правил етичної поведінки державних службовців; дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 889-VIII державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Згідно з частиною першою статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

За змістом статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі дисциплінарна комісія).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону № 889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:

1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії;

2) порядок формування дисциплінарної комісії;

3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Відповідно до частин першої статті 73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Частиною другою статті 73 Закону № 889-VIII встановлено, що дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Статтею 74 Закону № 889-VIII визначені гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, а саме, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Закону № 889-VIII, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті 79 Закону № 889-VIII якщо протягом року після накладення дисциплінарного стягнення до державного службовця не буде застосоване нове дисциплінарне стягнення, він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначає Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039 (далі Порядок № 1039).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Вказана процедура є обов`язковою, а вказаний у ній перелік є обов`язковим та не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до пункту 3 Порядку №1039 рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає: 1) міністр - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; 2) суб`єкт призначення - стосовно інших державних службовців: Кабінет Міністрів України - щодо державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А»; голова місцевої держадміністрації - щодо державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах; керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - щодо інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

Пунктом 13 Порядку № 1093 передбачено, що дисциплінарна комісія у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання здійснення дисциплінарних проваджень, і цим Порядком.

Згідно із пунктом 24 Порядку № 1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

У відповідності до пункту 25 Порядку №1039 дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Пунктом 33 Порядку №1039 визначено, що комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити:

чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження;

чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку;

чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби;

чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності;

який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Із матеріалів справи слідує, що за результатами здійснення дисциплінарного провадження 29 жовтня 2021 року згідно протоколу № 2 засідання Дисциплінарної комісії було вирішено підготувати подання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за прогул без поважних причин (т.2, а.с. 87-89), а 01 листопада 2021 року дисциплінарна комісією було внесено подання про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. (т.2, а.с.109-111). Згідно з даним поданням, дисциплінарною комісією було встановлено відсутність ОСОБА_1 на робочому місці із дати відсторонення до 30 вересня 2021 року, що підтверджується актами та табелями обліку робочого часу, а ОСОБА_1 керівництво Держрибагенства про причини відсутності не повідомляв.

10 листопада 2021 року відповідачем винесено наказ № 113-ТО «Про оголошення догани ОСОБА_1 через прогул (т.1 а.с.82) та того ж дня відправлено такий на адресу позивача (т.1 а.с.85-87).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення за прогул та визнання протиправним та скасування наказу №113- ТО про оголошення догани, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи слідує та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 07 червня 2019 року був відсторонений від посади на час проведення дисциплінарного провадження згідно наказу № 58-ТО. Відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року по справі № 260/990/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року визнано протиправною бездіяльність Державного агентства меліорації та рибного господарства України щодо тривалого незавершення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 (т.2, а.с. 6-16).

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року по справі № 260/990/21 встановлено, що оскільки дисциплінарне провадження тривало майже 2 роки, протягом яких ОСОБА_1 був відстороненим від виконання обов`язків, тому така бездіяльність відповідача прямо суперечить вимогам законодавства та порушує право позивача на працю та достатній життєвий рівень, які гарантовані статтями 43, 48 Конституції України.

За таких умов відсутність будь-яких заходів для проведення і завершення дисциплінарного провадження є протиправною бездіяльністю відповідача, оскільки з його боку не було вчинено дій (позитивних чи негативних для позивача) по дисциплінарному провадженню відносно ОСОБА_1 .

Із матеріалів даної справи слідує, що впродовж червня 2019 жовтня 2021 р. ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до роботодавця Державного агентства меліорації та рибного господарства України у яких просив, зокрема, визначити йому належним чином облаштоване робоче місце, допустити його до виконання обов`язків та повноважень в порядку визначеному законодавством (т.2 а.с.112-167).

У вказаних листах ОСОБА_1 зазначено, зокрема, що не він не має доступу до свого робочого місця з нележних від нього причин, оскільки його кабінет 06 червня 2019 року було опечатано та вилучено у нього ключі від кабінету працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, безпідставними є доводи скаржника про те, що позивач не повідомляв свого безпосереднього керівника про причини відсутності на робочому місці.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази надання відповідей на вищевказані листи, позивачем вказано, що такі відповіді не надавались, натомість відповідачем не надано жодних доказів на спростування цього.

Стосовно доводів скаржника про те, що незважаючи на відсторонення від виконання посадових обов`язків, ОСОБА_1 зобов`язаний був перебувати на робочому місці, але там не перебував, колегія суддів зазначає наступне.

Робоче місце працівника це певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце докладання робочої сили працівників.

Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний, зокрема, визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відповідно до статті 55 Закону № 889-VIII керівник державної служби повинен створювати здорові та безпечні умови, необхідні для належного виконання державними службовцями своїх обов`язків.

Керівник державної служби вживає заходів для:

1) надання державним службовцям необхідної для виконання посадових обов`язків інформації;

2) облаштування приміщення, пристосованого для виконання посадових обов`язків;

3) належного облаштування робочих місць;

4) забезпечення державних службовців необхідним обладнанням.

У постанові від 08 серпня 2018 року по справі № 640/8366/17 Верховний Суд зазначив, що факт відсутності конкретно визначеного робочого місця на підприємстві та недоведення беззаперечними доказами факту відсутності працівника на роботі, унеможливлює оголошення догани, а звільнення не можна вважати таким, що проведено з дотримання вимог трудового законодавства.

Колегія суддів наголошує, що відповідач, посилаючись на акти про відсутність позивача на робочому місці жодним чином не вказує на конкретне робоче місце позивача, фактично не заперечує факт недопуску позивача до його робочого місця.

Відповідно до пункту 6 частини ругої статті 67 Закону № 889-VIII обставиною, що пом`якшує відповідальність державного службовця, є вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Крім того, 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 надіслав листа на адресу Державного агентства меліорації та рибного господарства України щодо надання облаштованого робочого місця (т.1, а.с.208-210).

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 надіслав листа на адресу відповідача щодо поновлення порушених прав на працю (т.1,а.с.206-207).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Із матеріалів справи слідує, що 25 жовтня 2021 року відповідно до наказу № 106-ТО закрито дисциплінарне провадження, ініційоване 07 червня 2019 року на підставі наказу № 58 ТО, у зв`язку із закінченням строків притягнення до дисуиплінарної відповідальності. Підставою такого закриття зазначено рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року по справі № 260/990/21 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року. Вказано, що ОСОБА_1 з 26 жовтня 2021 року слід приступити до виконання службових обов`язків за посадою. Визначено ОСОБА_1 робоче місце в Управлінні Державного агенства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (т.1, а.с.28).

Таким чином, позивачу визначено робоче місце лише з 26 жовтня 2021 року.

Тому немає підстав вважати прогулом дні відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, оскільки фактичного допуску позивача до виконання своїх обов`язків не відбулося саме з вини відповідача роботодавця, а відтак, відсутній факт наявності прогулу з боку позивача.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач листом від 22 вересня 2021 повідомляв відповідача про адресу для листування в АДРЕСА_3 , даний лист отримано відповідачем 27 вересня 2021 року. Однак, із матеріалів справи слідує, що відповідачем надсилались копії наказу про відкриття дисциплінарного провадження та повідомлення дисциплінарної комісії про надання пояснень за адресами: 1) пр-т Свободи, 35/9, АДРЕСА_4 ) АДРЕСА_2 (т.1, а.с.58-59, 116-117).

Враховуючи те, що незважаючи на численні звернення ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України щодо надання йому робочого місця (т.2 а.с. 115-164), таке робоче місце йому не було надано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність прогулу без поважних причин ОСОБА_1 , оскільки саме відповідач не забезпечив державному службовцю належні умови праці, включно із визначенням робочого місця та забезпеченням доступу до нього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу №113-ТО «Про оголошення догани ОСОБА_1 » слід задовольнити.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було взяте до уваги клопотання Державного агенства меліорації та рибного господарства України про відкладення розгляду справи від 08 лютого 2022 року є безпідставними, оскільки із матеріалів справи слідує, що вказане клопотання надійшло до Закарпатського окружного адміністративного суду 14 лютого 2022 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства меліорації та рибного господарства України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 260/6722/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19 серпня 2022 року.