Справа № 640/209/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року м. Київ № 640/209/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул.

Тверська, 5)

до Офісу великих платників податків ДФС (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 січня 2018 року № Офісу великих платників податків ДФС, прийняте за результатами акту від 19 грудня 2017 року №4891/28-10-42-08/40075815.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги представник позивача вказав, що з аналізу чинних на час виникнення спірних правовідносин правових норм слідує, що при проведенні саме камеральної перевірки дослідженню підлягають дані податкової звітності в суцільному порядку, а відтак в акті за результатами проведення камеральної перевірки могли бути зафіксовані лише встановлені помилки (порушення) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності. При цьому, термін реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є даними податкової звітності, які є предметом камеральної перевірки та повинні досліджуватися під час її проведення, а відтак Офісом не в спосіб, встановлений законодавством, складено акт перевірки з посиланням на таке порушення, як несвоєчасна реєстрація податкової накладної, що є підставою для визнання дій протиправними по складанню акта.

На думку представника позивача, застосування норм податкового законодавства, що набрали чинності з 01 січня 2017 року до правовідносин щодо своєчасності реєстрації податкових накладних, що були складені та зареєстровані в ЄРПН до 01 січня 2017 року є незаконним та свідчить про порушення посадовою особою Офісу великих платників податків ДФС статті 19 Конституції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник податкового органу зазначив, що предметом камеральної перевірки, навіть у розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України в редакції, що діяла до 01 січня 2017 року охоплюються питання своєчасності реєстрації податкових накладних. Виявленні контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Також представник Офісу великих платників податків ДФС просив врахувати, що пунктом 35 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що норми пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, складених до 01 жовтня 2015 року. Відтак, податкові накладні, які складені після 01 жовтня 2015 року мають бути зареєстровані протягом 15 календарних днів, наступних за датою їх складання.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити адміністративний позов з підстав, наведених в позовній заяві.

З огляду на викладене вище та відсутність підстав для розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України в порядку статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації ПАТ «Українська залізниця» в ЄРПН податкових накладних, за результатами якої складено акт перевірки №4891/28-10-42-08/40075815 від 19 грудня 2017 року.

При перевірці використано: реєстр податкових накладних, де в графі продавець зазначено - ПАТ «Українська залізниця» з датою виписки податкових накладних з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року та датою реєстрації з 19 грудня 2016 року по 20 березня 2017 року, наявної в базах даних Державної фіскальної служби.

Перевіркою встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» оформлено податкові накладні для контрагентів-покупців, які зареєстровані в ЄРПН з порушенням законодавчо встановлених термінів. Відповідальність за вказане порушення передбачена в пункті 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акта перевірки 04 січня 2018 року Офісом великих платників податків ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ в розмірі 102 352,63 грн. застосовано штраф у розмірі 10 % в сумі 10 235,26 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму 3 730,26 грн. застосовано штраф у розмірі 20 % у сумі 746,05 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 60 календарних днів на суму 92,93 грн. застосовано штраф у розмірі 30 % у сумі 27,88 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 61 і більше календарних днів на суму 52,93 грн. застосовано штраф у розмірі 40 % у сумі 21,17 грн.; усього 11 030,36 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 20 Податкового кодексу України визначає права контролюючого органу, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (пп. 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент проведення камеральної перевірки позивача), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

На день проведення перевірки позивача редакція підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачала, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов`язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 Податкового кодексу України.

Тобто, надані контролюючому органу повноваження проводити камеральні перевірки на підставі даних ЄРПН охоплюють, у тому числі, питання дотримання термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанови від 06 березня 2018 року в справі № 821/193/17.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, здійснивши правовий аналіз цих самих статей Податкового кодексу України в редакції до 01 січня 2017 року Верховний Суд (постанови від 19 квітня 2019 року в справі №804/558/17, від 16 квітня 2019 року в справі №826/14375/16, від 28 березня 2019 року в справі №825/1397/17) дійшов висновків про те, що в розумінні пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України в редакції, що діяла до 01 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності реєстрації податкових накладних. Виявлення податковим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку, достатніми є дані Єдиного державного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Також, в постанові від 21 лютого 2019 року по справі №808/2404/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України камеральною перевіркою, предметом якої є питання пов`язані із своєчасністю реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН, може бути охоплено період в 1095 днів за останнім днем граничного строку реєстрації податкових накладних.

Згідно з п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент формування вказаних податкових накладних), на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до інших норм п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Таким чином, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час складання податкової накладної. Згідно із загальним правилом реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше 15 календарних днів, наступних за датою їх складання.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки перевірки про порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що були виписані у період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року та зареєстровані з порушенням вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

У своїй позовній заяві, відповіді на відзив позивач факти порушення термінів реєстрації податкових накладних за переліком, що вказаний в акті перевірки, не оспорював.

Позиція позивача зводиться виключно до того, що у відповідача не було повноважень на проведення перевірки, яка спростована нормами чинного законодавства та висновками Верховного Суду вище.

Приписами п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент формування вказаних податкових накладних) було передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Аналогічні норми містяться у п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення).

Суд вважає необхідним зазначити, що у силу норм п. 11 підрозд. 2 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

При цьому, згідно п. 35 даного підрозділу розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України норми пункту 120-1.1 статті 120-1 цього Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених до 1 жовтня 2015 року.

Таким чином, чинний Податковий кодекс України передбачає застосування штрафних санкцій, визначених ст. 120-1 Податкового кодексу України, починаючи з жовтня 2015 року в разі виявлення порушення термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних/розрахунків коригування підприємствами.

Відповідно, відповідач мав право в 2017 році перевіряти питання дотримання платником (позивачем) термінів реєстрації податкових накладних за період грудень 2016 року.

У зв`язку з цим, суд також вважає, що штрафні санкції за порушення платниками (позивачем) законодавчо встановлених граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних були правомірно застосовані до позивача в 2017 році за порушення, які були скоєні у період 2016 року.

При цьому, суд відхиляє як нормативно необґрунтовані посилання позивача на норму ст. 58 Конституції України, оскільки у рішенні за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосуються людини і громадянина (фізичних осіб) і не поширюється на юридичних осіб.

Також суд звертає увагу на те, що з моменту вчинення позивачем порушень термінів реєстрації податкових накладних у грудні 2016 року до моменту застосування відповідачем штрафних санкцій у січні 2018 року до ст. 120-1 Податкового кодексу України не було ані введено нового виду відповідальності за порушення податкового законодавства, ані збільшено розміру відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.

Натомість Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII фактично було змінено лише процедуру застосування штрафних санкцій (а саме: виключено зі ст. 120-1 Податкового кодексу України п. 120-1.3, яким передбачалося, що порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), що не може вважатись погіршенням становища платника податків.

Отже відповідач, приймаючи спірне рішення не допустив порушень ст. 58 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №804/3762/17.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 4.1.1, 4.1.3 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується в тому числі на таких принципах, як: загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 113.3 ст. 113 Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що чинними нормами законодавства та матеріалами справи спростовуються доводи позивача на безпідставність проведення відповідачем камеральної перевірки суб`єкта господарювання АТ «Українська залізниця» та складення за її висновками акта перевірки, належні та допустимі докази спростування встановлених порушень в даному акті перевірки у матеріалах справі відсутні, як і відсутні докази незаконності прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не заперечується факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук