Справа № 640/28667/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року м. Київ № 640/28667/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8 Головного управління ДПС у місті Києві про зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві здійснити перерахунок податкової знижки за 2020 рік, із включенням до складу податкової знижки суми фактично здійснених витрат у розмірі 14 900,00 грн та 29 800,00 грн, які підтверджено розрахунковими документами (корінцями квитанцій) і сплачені на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІ ЕКЕДЕМІ ЛИБІДСЬКА» за послуги за навчання синів у 2020 році та провести виплату податкової знижки у розмірі суми відхилення, а саме 8 046,00 грн, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на виплату податкової знижки.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача в наслідок прийняття протиправного рішення суб`єктом владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до приписів вимог податкового законодавства встановлено, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати у вигляді суми коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення.

Позивач зазначає, що всупереч вказаним вище приписам чинного податкового законодавства України, податковим органом було прийнято протиправне рішення про відхилення суми податку на доходу фізичних осіб до повернення з бюджету за результатами перевірки у розмірі 8 676,00 грн, тобто до витрат на навчання не включено витрат у розмірі 14 900,00 грн та 29 800,00 грн, з підстав не підтвердження витрат на навчання дітей квитанціями від 14 серпня 2020 року на суму 14 900,00 грн, та № 5/2905 від 29 травня 2020 року на суму 29 800,00 грн.

За твердженнями представника позивача оскаржуване в межах даної справи податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки, як зазначає позивач, останнім було подано до уповноваженого органу необхідний пакет документів, а саме: податкову декларацію про майновий стан і доходи; копію паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтва про народження дітей; копію Договорів з навчальними закладами; копії чеків (квитанцій) про оплату за навчання; довідку про заробітну плату.

Не погоджуючись з прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Заперечуючи проти викладених у позовній заяві аргументів та доводів, представником відповідача було подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначає, що за результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи поданої за 2020 рік встановлено, що громадянкою ОСОБА_1 , завищено суму витрат дозволених до включення до податкової знижки, оскільки, прибуткова квитанція від 14 серпня 2020 року № б/н не містить обов`язкових реквізитів платіжного (розрахункового) документу, не завірена належним чином та ідентифікувати, що визначена у ній сума 14 900,00 грн, спрямована на оплату послуг по договору від 14 серпня 2020 року № 14082020-1 та додатку № 1 до нього не має можливості. Витрати у сумі 3 500,00 грн, згідно квитанції від 22 вересня 2020 року № 35 документально не підтверджено договором № 20-1/ОАП-86. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру віл 29 травня 2020 року № 5/2905, ідентифікувати, що витрати понесені на здобуття освітніх послуг по договору від 29 травня 2020 року не має можливості.

На підставі викладених вище обставин, податковим органом було винесено та направлено податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8.

В подальшому, за результатами розгляду скарги від 15 червня 2021 року № К/1323/ДЗН Державною податковою службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 17 серпня 2021 року № 7031/К/99-00-06-01-04-09 та скасовано вказане вище податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 31 травня 2021 року № 8 в частині суми завищення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету у розмірі 630,00 грн, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скаргу фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 - задоволено частково.

Надалі, на підставі рішення Державної податкової служби України від 17 серпня 2021 року № 7031/К/99-00-06-01-04-09, Головним управлінням ДПС у місті Києві було винесено податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2021 року № 8.

Беручи до уваги викладені вище обставини, на переконання представника податкового органу, наразі, в межах позовних вимог даного провадження, предмет оскарження в даній адміністративній справі відсутній, оскільки податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8 скасовано частково.

На підставі викладеного вище, представник податкового органу просив суд залишити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8 без розгляду у зв`язку з відсутністю предмету оскарження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з викладеними представником відповідача аргументами та доводами, позивачем було надано відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що з аналізу акту про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан та доходи від 06 травня 2021 року № 37086/Ж5/26-15-24-18-21 вбачається, що уповноваженим органом в обґрунтування вказаного акту зазначено, що квитанція від 14 серпня 2020 року та квитанція від 29 травня 2020 року не містять обов`язкових реквізитів, не завірена належним чином та неможливо ідентифікувати, що визначені в них суми спрямовані на оплату послуг за вищезазначеними договорами, а витрати, згідно квитанції від 22 вересня 2020 року № 35 документально не підтверджено договором. Зазначені квитанції (корінці) не були враховані головним державним ревізором-інспекторм Циганенко А.С. у акті № 37086/Ж5/26-15-24-18-21 від 06 травня 2021 року, з підстав неможливості ідентифікувати понесення мною витрат на здобуття освітніх послуг за вищезазначеними договорами, так і при винесені рішення ДПС України прийняте за розглядом моєї скарги на податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року, з підстав не відповідності, наданих позивачем корінців квитанцій, вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також пунктів 2.3,3.8 Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті.

В свою чергу, позивач зауважив, що витрати на навчання ОСОБА_3 на підставі договору з товариством з обмеженою відповідальністю «СТАДІ ЕКЕДЕМІ ЛИБІДСЬКА» про надання освітніх послуг № 504.120052020 від 29 травня 2020 року, останнім було підтверджено наданням копії квитанції (корінця) № 5/2905 від 29 травня 2020 року у сумі 29 800,00 грн, яка, як стверджує позивач, підтверджує сплату коштів у розмірі 29 800,00 грн, готівкою через касу надавача послуг. Крім того, витрати на навчання ОСОБА_4 на підставі договору з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як виконавцем з надання освітніх послуг, № 14082020-1 від 14 серпня 2020 року, за твердженнями позивача було підтверджено наданням копії квитанції (корінця) б/н від 14 серпня 2020 року у сумі 14 900,00 грн, яка, як за твердженнями позивача, підтверджує сплату коштів у розмірі 14 900,00 грн, готівкою через касу надавача послуг.

Також, позивач звертає увагу, що вимоги до корінця розрахункової квитанції містить пункт 5.4 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА № 614 від 01 грудня 2000 року, згідно якого корінець містить суму розрахунку, рядки для записування даних про товари(послуги), а також дату проведення розрахунку. Інших вимог щодо завірення належним чином та можливості ідентифікувати до вказаного документа законодавством не встановлено.

В той же момент, позивач зауважує, що не може застосовуватись в даному випадку до корінців, наданих квитанцій, вимоги встановлені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 21 квітня 2004 року № 22, а саме пункт 3.8 вказаної Інструкції та пункт 2.3, оскільки позивач не здійснював оплату послуг через касу банку, не є учасником (платником, отримувачем) платіжних систем, а оплачував готівкою у касі надавачів послуг, на підтвердження чого, останньому було видано корінці квитанцій.

З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що відповідачем при відхиленні суми податку у розмірі 8 046,00 грн, взагалі не взято до уваги спосіб здійсненої оплати послуг і застосовано норми і вимоги діючого законодавства, які не регулюють відносини при оплаті послуг готівкою через касу надавача послуг, оскільки, на переконання позивача, останнім було повністю виконано обов`язок щодо підтвердження понесених витрат на навчання дітей.

Щодо клопотання представника відповідача про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, позивач зазначив, що відповідно до вимог процесуального законодавства такі заяви з процесуальних питань повинні бути обґрунтовані та містити підстави, водночас, відповідачем не зазначено жодної належної підстави залишення позовної заяви без розгляду, не вказано відповідно до якого пункту статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України вона повинна бути залишена без розгляду судом та водночас не надано обґрунтування такому залишенню позовної заяви без розгляду, а також будь-яких доказів та документів на підтвердження своїх вимог.

На підставі викладеного, позивач підтримав викладені у позовній заяві аргументи та доводи та просив суду задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин 2, 3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

З аналізу матеріалів справи судом було встановлено, що у квітні 2021 року позивач звернувся до Головного управління ДПС у місті Києві з заявою про включення до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року суми коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів позашкільної та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти у розмірі 11 376,00 грн, за адресою: місто Київ, вулиця Лескова, будинок 2, із заявою про надання податкової знижки за платне навчання дітей у 2020 році, разом певним пакетом документів, а саме: податкову декларацію про майновий стан і доходи; копію паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтва про народження дітей; копії договорів з навчальними закладами; копії квитанцій (коринців) про оплату за навчання; довідку про заробітну плату.

З матеріалів справи вбачається, що у вказаній декларації було розраховано суму податку, на яку зменшується податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку згідно з підпунктом 166.3.6. пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України, а саме оплату за навчання згідно з умовами, встановленими законодавством, але не більше ніж сума, що дорівнює третині доходу у вигляді заробітної плати за звітний податковий рік та становить 11 376,00 грн.

06 червня 2021 року позивачем було отримано рекомендованим листом податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8 за підписом І. Гнуча, уповноваженої особи Головного управління ДПС у місті Києві, яким встановлено порушення підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14, підпункту 166.2.1 пункту 166 статті 166, підпункту 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України та зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку у розмірі 8 676,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішення від 31 травня 2021 року № 8, та вважаючи його таким, що винесено з грубим порушенням чинного законодавства з боку контролюючого органу, який неправомірно відхилив суму податку на доходи осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку у розмірі 8 676,00 грн, позивачем було оскаржено податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року до Державної податкової служби України, шляхом подання скарги у порядку адміністративного оскарження.

08 вересня 2021 року позивачем було отримано рішення від 17 серпня 2021 року № 7031/К/99-00-06-01-04-09 про результати розгляду скарги, яким Державною податковою службою України було скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 31 травня 2021 року № 8, в частині завищення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету у розмірі 630,00 грн, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу частково задоволено.

Не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у місті Києві від 31 травня 2021 року № 8 в частині залишеній без змін рішенням Державної податкової служби України від 17 серпня 2021 року № 7031/К/99-00-06-01-04-09 та вважаючи його протиправним та винесеним з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Право платника податку на податкову знижку, підстави для її нарахування, перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки, обмеження права на її нарахування визначені статею 166 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями (надалі - Податковий кодекс України).

Відповідно до підпункту 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати у вигляді суми коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення.

Підпунктом 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 Податкового кодексу України встановлено, що до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Згідно підпунктом 166.2.2 пункту 166.2 статті 166 Податкового кодексу України встановлено, що копії зазначених у підпункті 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 Податкового кодексу України документів (крім електронних розрахункових документів) надаються разом з податковою декларацією про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація), а оригінали цих документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Підпункт 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 Податкового кодексу України визначає, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року, а в підпункті 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 Податкового кодексу України зазначено, що підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

В свою чергу, суд звертає увагу, що суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права регулює Закон України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII, із змінами та доповненнями (надалі - Закон України «Про освіту»).

Частиною 6 статті 79 Закону України «Про освіту» встановлено, що розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором.

Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату.

Враховуючи викладене, з метою використання права на податкову знижку у зменшення оподатковуваного доходу за наслідками звітного податкового року платник податків може включити фактично здійснені ним витрати у вигляді суми коштів, сплачених на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема, квитанціями, фіскальними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують надавача послуг і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх отримувача), а також копією договору, в якому обов`язково повинно бути відображено заклад освіти - надавача послуг і здобувана освіти - отримувача послуг (його законного представника), вартість таких послуг і строк оплати за такі послуги.

При цьому, у договорі про навчання повинні бути зазначені прізвище, ім`я та по батькові особи, яка буде безпосередньо навчатися (дитини).

В свою чергу, з аналізу матеріалів справи, судом було встановлено, що 29 травня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СТАДІ ЕКЕДЕМІ ЛИБІДСЬКА» та позивачем було укладено Договір про надання послуг № 504.120052020 від 29 травня 2020 року та додаток № 1 до Договору про надання послуг № 504.120052020 від 29 травня 2020 року, згідно з якими встановлено, що навчальний заклад бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_3 , строк надання послуг складає 96 навчальних занять у навчальному році 2020-2021 у групі 10.11-12 Interm (Impact 2), заняття відбуваються по вівторкам та четвергам з 16:30-17:50, по суботах з 10:00-11:20. Загальне навчальне навантаження у одному навчальному році - 96 занять.

Також, відповідно до вказаного вище Додатку № 1 до Договору вбачається, що загальна вартість навчання становить 29 800,00 грн.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на виконання зазначеного зобов`язання, того ж дня, позивачем було здійснено оплату за навчання ОСОБА_3 готівкою, що підтверджується квитанцією (корінцем) № 5/2905 від 29 травня 2020 року у сумі 29 800,00грн.

Також, судом встановлено, що 14 серпня 2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як виконавцем з надання освітніх послуг, та мною, як замовником, було укладено Договір про надання освітніх послуг № 14082020-1 від 14 серпня 2020 року, згідно з яким фізична особа-підприємець ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання англійській мові на рівні AS Upper-Int у групі 91 AS Upper-Int, ОСОБА_4 , строк надання послуг складає 36 навчальних занять по 80 хвилин у навчальному році 2020-2021 у групі 91 AS Upper-Int, заняття відбуваються по вівторкам та четвергам з 19:30-20:50, по суботах з 13:00-14:20. Загальне навчальне навантаження у одному навчальному році - 36 навчальних занять по 80 хвилин.

Відповідно до Додатку № 1 до вказаного вище Договору загальна вартість навчання становить 14 900,00 грн.

На виконання зазначеного зобов`язання, позивачем було здійснено оплату за навчання ОСОБА_4 готівкою, що підтверджується квитанцією (корінцем) б/н від 14 серпня 2020 року у сумі 14 900,00грн.

З аналізу наявного в матеріалах справи Акту про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан та доходи від 06 травня 2021 року № 37086/Ж5/26-15-24-18-21, який складено головним державним ревізором-інспектором Циганенко А.С. вбачається, що в основу обґрунтованості винесеного на підставі вказаного Акту податкового повідомлення-рішення, уповноваженою особою податкового органу вказаного, що квитанція від 14 серпня 2020 року та квитанція від 29 травня 2020 року не містять обов`язкових реквізитів, не завірена належним чином та неможливо ідентифікувати, що визначені в них суми спрямовані на оплату послуг за вищезазначеними договорами, а витрати, згідно квитанції від 22 вересня 2020 № 35, документально не підтверджено договором.

Вказане вище свідчить про те, що зазначені квитанції (корінці) не були враховані головним державним ревізором-інспектором Циганенко А.С. у акті № 37086/Ж5/26-15-24-18-21 від 06 травня 2021 року, з підстав неможливості ідентифікувати понесення позивачем витрат на здобуття освітніх послуг за вищезазначеними договорами, так і при винесені рішення Державною податковою службою України прийняте за розглядом скарги на податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8, з підстав не відповідності, наданих позивачем корінців квитанцій, вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також пунктам 2.3,3.8 Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті.

Щодо вказаних вище тверджень податкового органу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже було вказано вище, відповідно до положень пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, на платника податку, який має право на податкову знижку, покладено обов`язок підтвердити фактично здійснені протягом звітного податкового року витрати у вигляді суми коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку.

Відповідно до підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 Податкового кодексу України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема, квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

В свою чергу, з урахуванням викладеного, суд звертає увагу, що правовідносини пов`язаних з оформлення та ведення касових операцій у національній валюті в Україні, врегульовано постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29 грудня 2017 року № 148.

Відповідно до пункту 32 вказаного Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні чітко встановлено, що прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості заповнюються бухгалтером (відповідальною особою установи/підприємства, на яку покладено обов`язок з оформлення цих документів) у будь-який спосіб, який забезпечив би належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну.

У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, які вносять або одержують готівку, забороняється.

Приймання і видача готівки за касовими ордерами проводиться тільки в день їх складання.

Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.

Реквізити у видатковому ордері «Одержав», «Дата», «Сума», «Підпис одержувача», дані документа, що засвідчує особу отримувача (які заповнюються отримувачем готівки (додаток 3 до цього Положення)) та в прибутковому ордері «Прийнято від» не заповнюються в касових ордерах, які оформляються на загальну суму проведених установою/підприємством касових операцій (видача готівки за видатковими відомостями, електронними платіжними засобами, здавання готівки до банку, отримання готівки з банку за чеком та оприбуткування її в касі). Інші реквізити в касових ордерах та видаткових відомостях є обов`язковими до заповнення.

Беручи до уваги вказане, суд зауважує, що інших вимог щодо завірення належним чином та можливості ідентифікувати до вказаного документа законодавством не встановлено.

Отже, виходячи з аналізу наявних в матеріалах справи розрахункових документів та приписів вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що надані до податкового органу платіжні документи, відповідають встановленим вимогам та підтверджують фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати у вигляді суми коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення.

Тим більш, в даному випадку, суд вважає безпідставними посилання Державної податкової служби України на необхідність застосування до корінців, наданих позивачем квитанцій, вимог встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 квітня 2004 року № 22, а саме пункту 3.8 вказаної Інструкції та пункту 2.3, оскільки, як було встановлено під час розгляду судом даної справи, позивач не здійснював оплату послуг через касу банку та не є учасником (платником, отримувачем) платіжних систем, а оплачував послуги готівкою у касі надавачів послуг, на підтвердження чого останньому було видано корінці квитанцій.

Виходячи з викладеного вище, суд погоджується з посиланнями позивача про те, що відповідачем при відхиленні суми податку у розмірі 8 046,00 грн, взагалі не було взято до уваги спосіб здійснення позивачем оплати послуг і застосовано норми і вимоги діючого законодавства, які не регулюють відносини при оплаті послуг готівкою через касу надавача послуг, оскільки, як вже було встановлено судом вище, вимоги до таких видів оплати послуг, врегульовано постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29 грудня 2017 року № 148, що не було взято до уваги податковим органом.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків уповноважених осіб податкового органу викладених у Акті про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 06 травня 2021 року № 37086/Ж5/26-15-24-18-21 та прийнятого на підставі такого Акту податкового повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8 про зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку.

Крім того, оскільки під час ходу розгляду судом даної справи, було встановлено, що висновки викладені в рішенні про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 17 серпня 2021 року № 7031/К/99-00-06-01-04-09, не базується на вимогах законодавства, порушують право позивача на отримання податкової знижки у зазначеному розмірі, зроблені із застосуванням норм права, що не регулюють дані правовідносини, а саме, регулюють безготівкову форму оплати, суд, керуючись приписами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, для належного та об`єктивного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне, з урахуванням того, як вже було встановлено вище, що на підставі висновків рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги Головним управлінням ДПС у місті Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2021 року № 8, вийти за межі позовних вимог адміністративного позову, та визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у місті Києві податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2021 року № 8, оскільки вказане податкове повідомлення-рішення базується на неправомірних висновках податкового органу.

Також, суд вважає необґрунтованим подане представником податкового органу клопотання про залишення поданої позивачем позовної заяви без розгляду, оскільки, відповідно до вимог процесуального законодавства такі заяви з процесуальних питань повинні бути обґрунтовані та містити підстави.

При цьому, виходячи з аналізу наявного в матеріалах справи клопотання вбачається, що відповідачем не зазначено жодної підстави залишення позовної заяви без розгляду, не вказано відповідно до якого пункту статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України вона повинна бути залишена без розгляду судом та водночас не надано обґрунтування такому залишенню позовної заяви без розгляду, а також будь-яких доказів та документів на підтвердження своїх вимог.

Посилання представника податкового органу, на те, що у зв`язку з прийняття Державної податкової служби України рішення про часткове задоволення скарги позивача та скасування в частині податкового повідомлення-рішення, відсутній предмет оскарження є безпідставними, оскільки податкове повідомлення-рішення не було скасована повністю уповноваженим органом, та в частині було залишено в силі, та, виходячи з аналізу рішення Державної податкової служби України від 17 серпня 2021 року № 7031/К/99-00-06-01-04-09 вбачається, що уповноваженими особами такого органу у останньому абзаці такого рішення зазначено, що рішення Державної податкової служби України, прийняте за розглядом скарги, та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 31 травня 2021 року № 8, з урахуванням цього рішення, не підлягають адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності можуть бути оскаржені до суду у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданого представником податкового органу клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Також у цій справі суд враховує правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14 жовтня 2011 року у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (заява №39766/05) в яких Суд дійшов висновку: по-перше національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Тобто, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У контексті з наведеним вище суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача, який забезпечить ефективне поновлення його порушених прав, є зобов`язання Головного управління ДПС у місті Києві здійснити перерахунок податкової знижки за 2020 рік, із включенням до складу податкової знижки суми фактично здійснених витрат у розмірі 14 900,00 грн та 29 800,00 грн, які підтверджено розрахунковими документами (корінцями квитанцій) і сплачені на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІ ЕКЕДЕМІ ЛИБІДСЬКА» за послуги за навчання синів у 2020 році та провести виплату податкової знижки у розмірі суми відхилення, а саме 8 046,00 грн, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на виплату податкової знижки.

При цьому, суд зауважує, що задоволення цієї вимоги не є втручанням у здійснення відповідачем своїх дискреційних повноважень, оскільки задоволення такої позовної вимоги, є належним способом захисту прав позивача та відповідає частинам 2 і 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, як похідна вимога, а тому також підлягає задоволенню.

Отже, з урахуванням викладених вище обставин в їх сукупності, виходячи з встановлення судом під час розгляду справи протиправності висновків податкового органу під час проведення перевірки, суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправними прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Відтак, враховуючи, розмір задоволених позовних вимог позивача, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 908,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2021 року № 8 Головного управління ДПС у місті Києві про зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2021 року № 8 Головного управління ДПС у місті Києві про зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку.

4. Зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) здійснити перерахунок податкової знижки ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2020 рік, із включенням до складу податкової знижки суми фактично здійснених витрат у розмірі 14 900,00 грн та 29 800,00 грн, які підтверджено розрахунковими документами (корінцями квитанцій) і сплачені на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІ ЕКЕДЕМІ ЛИБІДСЬКА» за послуги за навчання синів у 2020 році та провести виплату податкової знижки у розмірі суми відхилення, а саме 8 046,00 грн, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на виплату податкової знижки.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова