Справа № 990/54/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 травня 2022 року м. Київ № 990/54/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1

до Деснянського районного суду міста Києва,

Київського апеляційного суду

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Верховного Суду, як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) адреса: АДРЕСА_1 до Деснянського районного суду міста Києва (надалі - відповідач 1), адреса: 02225, місто Київ, проспект В. Маяковського, будинок 5-В, Київського апеляційного суду (надалі - відповідач 2), адреса: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 2-А, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року по справі № 754/8062/17 та Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року по справі № 33/796/2543/2017;

- зобов`язати переглянути за нововиявленими та виключними обставинами постанову Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року по справі № 754/8062/17 та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року по справі № 33/796/2543/2017;

- скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року у справі № 754/8062/17 (провадження № 3/754/2949/17) постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року справі № 33/796/2543/2017 у зв`язку з нововиявленими та виключними обставинами та закрити провадження у справі № 754/8062/17 відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП на підставі пункту 3 статті 247 КУпАП, у зв`язку з неосудністю особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Деснянського районного суду міста Києва, Київського апеляційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії передати до Окружного адміністративного суду міста Києва.

З аналізу позовної заяви позивача судом встановлено, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що протиправність постанови Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року у справі № 754/8062/17 та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року, оскільки, як на переконання позивача останні є незаконними та винесеними з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у своїй позовній заяві, позивач зазначає, що постанова Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року по справі № 754/8062/17 та постанова Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року у справі № 33/796/2543/2017 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року є незаконними, які постановлені з порушенням правил предметної і суб`єктної юрисдикції, не було відомо, що переважна більшість доказів, на які зроблено посилання в рішенні є неприпустимими, низку обставин, які мають значення для справи встановлено неправильно, існують істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, в яких існує недоведеність обставин та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судових рішень.

Беручи до уваги викладені вище обставини, виходячи з аналізу поданої позивачем позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. У статті 124 Конституції України проголошено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до положень статті 6 Конституції України, Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконання або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У свою чергу, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Виходячи з викладених вищи приписів чинного законодавства та беручи до уваги предмет розгляду позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити, що суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення, в такому випадку не являються суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, а тому вони не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Тобто, дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності), є не управлінськими, а процесуальними.

В той же час, оскаржувані дії відповідача та рішення здійснені на виконання процесуального законодавства під час судового провадження, з урахуванням приписів статей 293, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть бути оскаржені виключно в апеляційному та касаційному порядку.

Так, у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами Кодексу адміністративного судочинства України чи іншими законами України не передбачено.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що позивач оскаржує до адміністративного суду не дії, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які пов`язані з реалізацією публічно-владних управлінських функцій, як це передбачено нормами адміністративного судочинства, а рішення та дії, які були прийняті та здійсненні в рамках процесуального законодавства, і не можуть бути віднесені за своїм змістом до акту індивідуальної дії в розумінні пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З огляду на зазначене та беручи до уваги ту обставину, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із обов`язками та діями суду, які регламентовані нормами процесуального законодавства, дана позовна заява не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства, оскільки такі відносини не мають ознак правового спору, який підлягає юрисдикційному вирішенню, а регулюються в межах сфери діяльності судової гілки влади (оскарження, подання запитів, скарг, тощо).

Крім того, в даному випадку, суд вважає за необхідне звернути увагу на висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, в якій колегія суддів Великої Палати Верховного Суду заначила, що в порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/14690/17.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що даний спір не відноситься до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, в даній ситуації на переконання суду, спір у даній справі, не є спором між учасниками публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись положеннями статей 2, 19, пункту 1 частини 1 статті 170, статей 171, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Деснянського районного суду міста Києва, Київського апеляційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу негайно з позовними матеріалами.

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Н.В. Клочкова