Справа № 522/5661/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/5661/22
Головуючий в 1 інстанції: Ковтун Ю.І.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 19 липня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства та визнання протиправним та скасування постанови про стягнення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 10.05.2022 № 258 про примусове повернення в країну походження громадянки Республіки Молдова ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову ГУ ДМС України в Одеській області від 10.05.2022 № 008126 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказано, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача, та вона не могла прочитати його зміст та зрозуміла до звернення за правовою допомогою. Оскільки, як вказала позивачка у позові, вона володіє лише молдавською та трохи російською мовою, вона на момент прийняття спірного рішення та його отримання, не розуміла значення дій міграційної служби та наслідків, зважаючи на те, що процедура оформлення та складання здійснювалась українською мовою за відсутності перекладача. Спірне рішення про примусове повернення підписане позивачем за відсутності двох понятих, обов`язкова присутність яких передбачена Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, у разі відмови іноземця від підпису та відсутності перекладача та законного представника. Також посилається на те, що в документах, які були отримані позивачем, відсутні докази, які підтверджують те, що їй були надані правові послуги. Крім того, відсутні відомості про будь-яке рішення Центру з надання безоплатної правової допомоги та відомості, що така допомога взагалі позивачу пропонувалась. Зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення не було взято до уваги той факт, що позивач з 2021 року безперервно проживає на території України, а також не було перевірено наявні соціальні зв`язки позивача, зокрема що вона проживає разом з чоловіком, який є громадянином України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2022р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим, ОСОБА_2 подано до суду апеляційну скаргу, у якій зазначено про порушення судом першої інстанції процесуальних та матеріальних норм права, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачу до органу міграційної служби було доставлено 10.05.2022р. примусово, силою двома поліцейськими, фактично незаконно, а відтак на думку скаржниці, всі подальші дії відповідача є незаконними. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що на територію України позивачка прибула для подальшого проживання з чоловіком ОСОБА_3 , оскільки одружилась з вказаним громадянином України. До того ж, зазначає, що неодноразово зверталась до органу міграційної служби для подання відповідних документів, але через карантин її не приймали. також, зазначає, що нею направлялись також відповідні звернення фото яких містяться в телефоні чоловіка, однак відповіді на свої звернення не отримала.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, пояснення сторони позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.05.2022 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул.Преображенська, 64 було виявлено громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки та відібраних у ОСОБА_1 пояснень було встановлено, що вона прибула на територію України 14.09.2021 за паспортним документом громадянки Республіки Молдова для виїзду за кордон серії: НОМЕР_1 , терміном дії з 10.09.2021 до 10.09.2031 через КПП «Маяки-Удобне» з приватних справ.

За вчинення адміністративного правопорушення порушення, передбаченого ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: ухиленні від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області 10.05.2022 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 008060 (а.с. 61).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 10.05.2022 серії ПН МОД № 008126, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень (а.с.63).

10.05.2022 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення №258 про примусове повернення в країну походження громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 08.06.2022 року, включно (а.с. 64 67).

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення від 10.05.2022 серії ПН МОД № 008126 та рішення №258 про примусове повернення ОСОБА_1 , прийняте ГУ ДМС України в Одеській області 10.05.2022 року такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушила правила перебування іноземців в Україні та ухилилась від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відтак відповідач правомірно прийняв постанову від 10.05.2022р. №008126 про накладення штрафу.

Враховуючи доведеність наявності в діях позивачки порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, перебування на території України нелегально після закінчення дозволеного терміну перебування, суд першої інстанції вважав правомірним прийняття відповідачем рішення про примусове повернення позивачки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (надалі Закон №3773-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначені ст. 4 Закону №3773-VI.

Зокрема, частинами 2, 14 вказаної статті Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Як встановлено ч. 3 ст. 9 Закону №3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Наведені вище положення Закону №3773-VI кореспондують із приписами Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Судом першої інстанції було вірно враховано, що відповідно до п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Отже, іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

Законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, підтверджується, у тому числі наданим візою дозволом в межах строку дії візи; посвідкою на тимчасове проживання; довідкою, що підтверджує факт звернення за становленням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту; дозволом на імміграцію.

Не дотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визначення цих осіб нелегальними мігрантами та прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни громадянської належності.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства, у тому числі, за відсутності документа, що дозволяє тимчасове перебування на території України, законних джерел існування тощо.

Виключенням щодо можливості примусового повернення іноземця до країни громадянської належності є наявність обставин, що свідчать про загрозу його життю або свободі за віросповіданням, національністю, громадянством (підданством), належністю до певної соціальної групи або за політичних переконань, загроза у жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводження чи покарання тощо у разі повернення до країни походження.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач прибула в Україну 14.09.2021 року за паспортним документом громадянки Республіки Молдова для виїзду за кордон серії: НОМЕР_1 , терміном дії з10.09.2021 до 10.09.2031 через КПП «Маяки-Удобне».

У визначений законом строк виїзд за межі території України позивачем не здійснено.

Заходів легалізації свого становища в Україні не вживала.

10.05.2022р. звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області для сплати штрафу за перевищення терміну перебування в Україні.

Слід зазначити, що у розумінні ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України; або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягне за собою накладення відповідного штрафу.

Таким чином, громадянка Республіки Молдова ОСОБА_1 перебуваючи на території України порушила вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що виразилось в ухиленні від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відтак відповідач правомірно притягнув позивачу до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. згідно постанови від 10.05.2022р. №008126.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на нібито порушення її прав під час прийняття вказаної постанови, зокрема права на захист та отримання послуг перекладача, оскільки як вірно вказано у рішенні судом першої інстанції та не спростовано позивачкою, їй було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою, що засвідчено її підписом в протоколі (а.с.5зв.).

Жодних клопотань про необхідність допомоги адвоката чи перекладача позивачем не заявлялося, про що свідчать наявні у справі письмові докази.

Відтак, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови ГУ ДМС України в Одеській області від 10.05.2022 № 008126 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням встановлених обставин, а також встановленого факту незаконного перебування позивача на території України, колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

Про наявність обставин, що загрожують його життю, свободі, у тому числі, у релігійних чи політичних проявах, у разі повернення до країни походження, позивачем не наводиться.

Колегія суддів оцінює критично посилання скаржника на те, що вона переїхала мешкати в Україну до м. Одеси до свого чоловіка ОСОБА_3 та неодноразово зверталась до органу міграційної служби з метою подання відповідних документів щодо легалізації перебування на території України, однак з незалежних від неї причин такі прийнято не було, позаяк в матеріалах справи відсутні жодні належні докази направлення звернень до органу міграційної служби у встановлений Законом строк, на що суд першої інстанції доцільно звернув увагу у своєму рішенні.

Апеляційний суд не приймає додані скаржником до апеляційної скарги копії звернень ОСОБА_2 , позаяк такі не були надані у суді першої інстанції, до того ж не містять доказів їх направлення та/або отримання органом міграційної служби чи надіслання поштою, тощо.

Крім того, суд першої інстанції вірно також зауважив, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та наявність сім`ї не звільняє особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 квітня 2021 у справі №211/1113/18.

Відповідачем, на переконання апеляційного суду, дії під час прийняття оспорюваних позивачкою рішень суб`єкта владних повноважень здійснені відповідно до закону та не суперечать йому.

При цьому, слід також наголосити апелянту, що ОСОБА_1 після примусового повернення не буде позбавлена можливості повторного в`їзду на територію України, заборона на в`їзд міграційною службою не була встановлена.

З приводу посилань скаржника на відсутність доказів у доведення надання їй правової допомоги суд апеляційної інстанції відхиляє такі через необґрунтованість, адже такі твердження, поза розумним сумнівом, не доводять факту протиправності вказаного рішення відповідача, а стосується виключно процедури його оскарження, якою позивач і скористалася оскарживши рішення про примусове повернення з України у судовому порядку, як і скористалася одночасно правовою допомогою адвоката.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач довів правомірність прийняття рішення про примусове повернення, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року у справі №522/5661/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 17 серпня 2022р.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.