Справа № 120/18849/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 серпня 2022 р. Справа №120/18849/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 20 липня 2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 березня 1993 року.

Проте, відповідач листом вих. №0200-0210-8/58069 від 20 вересня 2021 року повідомив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 28 липня 2021 року №77, оскільки у заявника не достатньо страхового стажу. Так, у рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 23 роки 22 дні при необхідному стажі 25 років, з яких не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі. При цьому, страховий стаж заявника у районах Крайньої Півночі взагалі не зараховано.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення пенсійного органу від 28 липня 2021 року №7 про відмову у призначенні йому пенсії, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати позивачеві страховий стаж у районах Крайньої Півночі за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2013 року, а також зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 березня 1993 року.

Разом із позовом подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 28 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчену копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28 липня 2021 року №77, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

10 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, відзив аргументований тим, що позивачем не дотримано вимог статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо необхідності особистого звернення до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, а не через свого представника. Також у відзиві зазначено, що згідно з поданими документами страховий стаж позивача складає 23 роки 22 дні, оскільки періоди роботи в Російській Федерації з 01 січня 2004 року по 03 березня 2009 року, з 16 квітня 2009 року по 26 січня 2010 року, з 16 березня 2010 року по 26 лютого 2011 року, з 05 квітня 2011 року по 15 грудня 2011 року, з 08 лютого 2012 року по 26 січня 2013 року, з 02 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року, а також з 22 березня 2019 року по 21 лютого 2020 року не зараховано до страхового стажу з огляду на відсутність документального підтвердження про нарахування заробітної плати та сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Також відповідач вказав на те, що

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої відповідно до Указу Президії Верховної ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відтак, на думку представника відповідача, вказаними актами передбачено пільгове обчислення стажу, набутого в районах Крайньої Півночі до 01 січня 1991 року, а тому такі пільги на позивача не поширюються, адже його трудова діяльність на зазначених територіях розпочалася з 2001 року.

Разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача подано оскаржуване рішення, зі змісту якого слідує, що таке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Ухвалою суду від 06 травня 2022 року до участі у справі як співвідповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області та встановлено співвідповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Однак, відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на адресу суду в строки, визначені ухвалою від 06 травня 2022 року, не надійшов.

Водночас, копія ухвали про залучення співвідповідача від 06 травня 2022 року разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області 19 травня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства Україну).

Дослідивши адміністративну справу та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

20 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 березня 1993 року.

За результатами розгляду такої заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 28 липня 2021 року прийняло рішення №7 про відмову в призначенні пенсії з огляду на те, що необхідний страховий стаж, визначений Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, становить 25 років, з якого не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі. Проте, страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 22 дні. При цьому, заявнику не зараховано страховий стаж у районах Крайньої Півночі. Відтак, за відсутності необхідного страхового стажу (25 років) та пільгового стажу (15 календарних років у районах Крайньої Півночі) ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон 1058-IV).

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Водночас, постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку №22-1).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Із системного аналізу наведених норм слідує, що рішення пенсійного органу, зокрема й про відмову в призначенні пенсії, має бути обґрунтованим, тобто із зазначенням конкретних причин відмови, а такі причини, насамперед, мають бути зазначені у такому рішенні.

У частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На виконання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України судом здійснено перевірку на відповідність оскарженого рішення пенсійного органу вимозі щодо його обгрунтованості та встановлено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 28 липня 2021 року №77 не містить мотивів незарахування до страхового стажу позивача будь-яких періодів роботи (в тому числі й періодів роботи заявника у районах Крайньої Півночі), а лише наявні посилання на те, що страховий стаж позивача становить 23 роки 22 дні, що свідчить про його необґрунтованість.

Відтак, рішення пенсійного органу, що оскаржується, не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості.

При цьому, в силу приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із тим, визначаючись з приводу правомірності незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2013 року (період, на зарахуванні якого наполягає ОСОБА_1 ), то суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону).

Так, судом установлено, що однією з підстав для відмови у призначенні позивачеві пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку слугувало незарахування пенсійним органом періоду роботи ОСОБА_1 у акціонерному товаристві "Арктикнефтегазстрой" з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2013 року.

Варто врахувати те, що оскільки позивачеві не зараховано до страхового стажу період його роботи на території Російської Федерації, тому при визначенні права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13 серпня 1992 року, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в Російській Федерації. Тобто, існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а, від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17, від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17 та ряду інших.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні до страхового стажу певних періодів роботи орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж за перерахунком пенсії. При цьому, сама лише несплата страхових внесків не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого до страхового стажу.

При цьому, долученими до заяви про призначення пенсії документами підтверджується наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що видана 15 серпня 1990 року, у періоди з 04 травня 2001 року по 20 січня 2005 року, з 01 лютого 2007 року по 13 березня 2008 року, з 14 березня 2008 року по 03 березня 2009 року, з 16 квітня 2009 року по 26 січня 2010 року, з 16 березня 2010 року по 26 лютого 2011 року, з 05 квітня 2011 року по 15 грудня 2011 року, з 08 лютого 2012 року по 26 січня 2013 року, з 02 березня 2013 року по 27 січня 2014 року, з 05 березня 2014 року по 18 листопада 2014 року, з 19 листопада 2014 року по 25 липня 2015 року, з 27 липня 2015 року по 21 липня 2017 року та з 03 жовтня 2017 року по 20 березня 2019 року ОСОБА_1 працював в районі Крайньої Півночі монтажником 4 та 5 розряду у акціонерному товаристві "Арктикнефтегазстрой".

Вказані періоди роботи позивача підтверджуються також довідкою №205, що видана акціонерним товариством "Арктикнефтегазстрой" від 30 квітня 2019 року.

Цими ж документами підтверджується те, що позивач в період з 21 січня 2005 року по 31 січня 2007 року працював в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

При цьому, суд наголошує на тому, що факт роботи позивача у ці періоди не заперечується і відповідачем.

Також довідками акціонерного товариства "Арктикнефтегазстрой" №25/660 від 18 жовтня 2021 року, №25/661 від 18 жовтня 2021 року, №25/634 від 14 жовтня 2021 року, №26/633 від 14 жовтня 2021 року, №25/662 від 18 жовтня 2021 року, №25/617 від 12 жовтня 2021 року, №25/616 від 12 жовтня 2021 року, №25/379 від 22 квітня 2021 року, №25/618 від 12 жовтня 2021 року підтверджується те, що у згадувані вище періоди роботи ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата, з якої здійснювалися відрахування в Фонд соціального страхування Пенсійного фонду Російської Федерації.

Таким чином, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини слід дійти висновку про безпідставність незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача згадуваних вище періодів роботи в районах Крайньої Півночі, а також в місцевостях, що прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Щодо посилань пенсійного органу на недостатність у позивача пільгового стажу, то суд зважає на таке.

Відповідно до Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Громадяни Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, у періоди з 04 травня 2001 року по 20 січня 2005 року, з 21 січня 2005 року по 31 січня 2007, з 01 лютого 2007 року по 13 березня 2008 року, з 14 березня 2008 року по 03 березня 2009 року, з 16 квітня 2009 року по 26 січня 2010 року, з 16 березня 2010 року по 26 лютого 2011 року, з 05 квітня 2011 року по 15 грудня 2011 року, з 08 лютого 2012 року по 26 січня 2013 року, з 02 березня 2013 року по 27 січня 2014 року, з 05 березня 2014 року по 18 листопада 2014 року, з 19 листопада 2014 року по 25 липня 2015 року, з 27 липня 2015 року по 21 липня 2017 року, з 03 жовтня 2017 року по 20 березня 2019 року.

При цьому, період роботи позивача з 21 січня 2005 року по 31 січня 2007 року зараховується до роботи в районах Крайньої Півночі як один рік роботи за дев`ять місяців.

Відтак, стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі становить більше 15 років, що підтверджується як записами у трудовій книжці, так і довідкою №205, що видана акціонерним товариством "Арктикнефтегазстрой" 30 квітня 2019 року.

За наведених вище обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №77 від 28 липня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку, що рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому задоволенню підлягає також і похідна позовна вимога щодо зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

При цьому, слід врахувати, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягнув пенсійного віку 29 січня 2021 року, а із заявою про призначення пенсії за віком звернувся до пенсійного фонду 20 липня 2021 року, тобто поза строком, що визначений пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, тому відповідача слід зобов`язати призначити позивачеві пенсію з дня звернення за пенсією, тобто з 20 липня 2021 року.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, що понесені позивачем, суд зважає на те, що ним при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією №49 від 15 грудня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі по 454 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №77 від 28 липня 2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 20 липня 2021 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: 33004, м. Рівне,, вул. Короленка, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21084076)

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 16.08.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович