Справа № 826/8025/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року м. Київ № 826/8025/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

до відокремленого підрозділу ДПС України Головне управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі; закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2016 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" задоволено повністю; визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №, №, № від 22.01.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.08.2020 року касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22 січня 2016 року №, № - скасовано; справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 року - залишено без змін.

Так, Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № .

Разом з тим, скасовуючи судові рішення в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2016 року №, , Верховний Суд дійшов про передчасність їх задоволення, оскільки суди фактично не дослідили правомірність прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень від 22.01.2016 року №, в контексті кожного встановленого за наслідками здійсненого контрольного заходу порушення позивачем норм ПК України, які стали підставою для прийняття цих податкових повідомлень-рішень, згідно з якими збільшено суму грошового зобов`язання/зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток.

При цьому, колегією суддів звернуто увагу, що відсутність детального розрахунку здійснення контролюючим органом збільшення грошового зобов`язання/зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування, позбавляє можливості Верховного Суду виокремити суму, яку було збільшено/зменшено безпідставно від суми, законність якої підлягає додатковій перевірці.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/8025/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.11.2020 року.

Через канцелярію суду 05.10.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про заміну сторони відповідача правонаступником.

Так, у відзиві з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.08.2020 року, зазначено, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Актом перевірки встановлено, що метою договору позики від 02.10.2012 року є надання можливості позивачу здійснювати інвестиційну діяльність, пов`язану з будівництвом олійного комплексу. Зазначений комплекс, на переконання відповідача, станом на 31.12.2014 року не введений платником в експлуатацію в повному обсязі, у зв`язку з чим податковий орган вважає, що фінансові витрати, які пов`язані з позичання коштів з метою створення кваліфікаційного активу є сумою витрат, що підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу.

Тобто, на думку відповідача, у порушення підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ «Олсідз Блек Сі» до складу витрат віднесено витрати, які не пов`язані з реалізацією товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 147 015,00 грн, у т.ч.: за 2013 рік (сума нарахованих відсотків за користування запозиченими коштами за 4 квартал 2013 року) - 178 115,00 грн; за 2014 рік - 968 900,00 грн.

Зокрема, у ході перевірки податковим органом встановлено, що ТОВ «Олсідз Блек Сі» уклало договір №1305НИЛУ про надання послуг від 13.05.2013 року з ТОВ «НофаЛаб Інтернешнл Лабораторіє Україна» (код 37586009), за яким ТОВ «НофаЛаб Інтернешнл Лабораторіє Україна» виступає в якості виконавця та надає послуги з контролю та визначення якісних показників рослинної олії, що надходить на Термінал, а також в процесі її зберігання на Терміналі та при відвантаженні з Терміналу.

Згідно з умовами договору №1305НИЛУ про надання послуг від 13.05.2013 року ТОВ «НофаЛаб Інтернешнл Лабораторіє Україна» надає послуги позивачу в лабораторії замовника, що є частиною терміналу (на умовах оренди на підставі окремого договору).

Тобто, послуги за умовами даного договору повинні надаватися на введеному в дію терміналі, у ході безпосереднього здійснення господарської діяльності ТОВ «Олсідз Блек Сі» з надання послуг з перевалки вантажу в лабораторії ТОВ «Олсідз Блек Сі».

В той же час, позивачем до перевірки надані документи, що свідчать про фактичне введення Терміналу в експлуатацію з 30.06.2013 року (Термінал введений в експлуатацію як цілісний майновий комплекс) та документи по отриманню доходів від надання послуг, реалізації продукції, відповідно до яких в податкових періодах травень, червень та серпень 2013 року позивач не отримував доходів від провадження господарської діяльності.

Також, у ході перевірки встановлено, що ТОВ «Олсідз Блек Сі» уклало договір з ТОВ «Др. Бушмеєр Україна» (код 37586009) №1305ДРБУ про надання послуг від 13.05.2013 року.

В цьому договорі визначено, що ТОВ «Др. Бушмеєр Україна виступає в якості Незалежного Сюрвеєра та надає послуги «... з відбору проб з кожного Транспортного засобу, що надходить на Термінал, так само як із буферних та будь-яких інших ємностей для зберігання рослинних олій на території Терміналу, надання відібраних проб до Лабораторії, проведення замірів ємностей та буферних ємностей. Вартість послуг згідно додатку №2: з 13 травня 2013 року по 31 травня 2013 року становить суму в національній валюті України еквівалентну 2000 дол. США; з 01 червня 2013 року по 01 вересня 2013 - 4000 дол. США».

Згідно з умовами договору №1305ДРБУ про надання послуг від 13.05.2013 року ТОВ ТОВ «Др. Бушмеєр Україна» надає відібрані проби до Лабораторії.

Тобто, послуги за умовами цього договору повинні надаватися на введеному в дію терміналі, у ході безпосереднього здійснення господарської діяльності ТОВ «Олсідз Блек Сі» з надання послуг з перевалки вантажу в лабораторії ТОВ «Олсідз Блек Сі».

Водночас, позивачем до перевірки надані документи, що свідчать про фактичне введення Терміналу в експлуатацію з 30.06.2013 року (Термінал введений в експлуатацію як цілісний майновий комплекс) та документи по отриманню доходів від надання послуг, реалізації продукції, відповідно до яких в податкових періодах травень, червень та серпень 2013 року позивачем не отримувалося доходів від провадження господарської діяльності.

Враховуючи викладене, відповідачем встановлено порушення позивачем положень податкового законодавства України, з огляду на що, просить відмовити у задоволенні позову в частинах визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2016 року №, №.

У підготовче засідання 09.11.2020 року прибули представники сторін.

Судом здійснено процесуальне правонаступництво відповідача з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні з метою підготовки відповіді на відзив, отриманий від відповідача із запізненням. Судом задоволено клопотання позивача та відкладення підготовчого засідання до 07.12.2020 року.

Через канцелярію суду 12.11.2020 року позивачем подано відповідь на відзив.

Позивачем позов підтримано, в обґрунтування якого, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.08.2020 року, зазначено наступне.

Так, позивач не погоджується зі висновками контролюючого органу, викладеними в Акті перевірки про те, що у порушення підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ «Олсідз Блек Сі» до складу витрат віднесено витрати, які не пов`язані з реалізацією товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 147 015,00 грн, у т.ч.: за 2013 рік (сума нарахованих відсотків за користування запозиченими коштами за 4 квартал 2013року) - 178 115,00 грн; за 2014 рік - 968 900,00 грн.

Позивач, посилаючись на положення статей 138, 141 Податкового кодексу України та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», зауважує, що останнім створено кваліфікаційний актив частинами, кожну з яких можна використовувати за цільовим призначенням окремо, що спричинює припинення капіталізації витрат по цим частинам у наступному періоді, коли всі роботи по створенню частин були звершені.

Так, Термінал введено в експлуатацію у другому кварталі 2013 року, що, зокрема, встановлено та підтверджено Верховним Судом у постанові від 06.08.2020 року, а саме 27 травня 2013 року.

Таким чином, враховуючи положення законодавства України, починаючи з третього кварталу 2013 року, коли усі роботи по створенню частини кваліфікаційного активу, а саме Терміналу, були завершені, позивач зобов`язаний обліковувати відсотки за позикою, отриманою від компанії Allseeds S.A. «Олсідз Ес. Ей.», Люксембург, за договором позики від 02.04.2012 року та використано на будівництво Терміналу, як фінансові витрати поточного періоду, що і зроблено позивачем.

Позивачем також зазначено, що вказані обґрунтування стосуються й висновків відповідача, викладених в Акті перевірки в частині завищення задекларованих позивачем показників у рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» в сумі 189 661 грн. за 3 квартал 2013 року, з тією відмінністю, що сума даних витрат позивача в розмірі 189 661 грн. за 3 квартал 2013 року мала б бути задекларована в рядку 06.3.1 Декларацій «Проценти, що включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 141.2 статті 141 розділу ІІІ Податкового кодексу України», а не в рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати», однак, на переконання позивача, на загальний результат формування витрат позивача за цей період, оскільки дані суми згідно з наведеним вище, у будь-якому випадку підлягають внесенню до витрат позивача.

Таким чином, оскільки позивачем створювався кваліфікаційний актив або його окрема частині шляхом витрат на будівництво основних засобів, а не витрат, які здійснювалися вже після завершення будівництва та введення Терміналу в експлуатацію, посилання відповідача на порушення позивачем підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на що, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № позивачем зазначено, що відповідачем безпідставно не визнано задекларовані витрати за 3 та 4 квартали 203 року, оскільки ці суми є відсотками за договором позики від 02.04.2012 року, укладеним між позивачем та компанією Allseeds S.A. «Олсідз Ес.Ей.», Люксембург, які сплачено у періодах, наступних за періодом, в якому Термінал введено в експлуатацію.

Зокрема, є безпідставно не визнаними задекларовані суми витрат у розмірі 28 0565,00 грн., оскільки єдиною підставою невизнання є те, що Термінал введено в експлуатацію 30.06.2013 року, що є помилковим висновком відповідача, оскільки спростовується матеріалами справи та встановленими у постанові Верховного Суду від 06.08.2020 року обставинами.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Через канцелярію суду 04.12.2020 року відповідачем подано суду клопотання про долучення детального розрахунку здійснення контролюючим органом збільшення грошового зобов`язання/зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування.

У підготовче засідання 07.12.2020 року прибули представники сторін.

Судом поставлено на обговорення питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Присутні в засіданні представники сторін проти закінчення підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.01.2021 року.

Згідно з Довідкою секретаря судового засідання від 04.03.2021 року судом ухвалено завершення розгляду справи у письмовому провадженні.

Через канцелярію суду 03.12.2021 року відповідачем подано заяву про заміну сторони у справі, а саме, відповідача на відокремлений підрозділ ДПС Головне управління ДПС у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 року заяву Головного управління ДПС у місті Києві про заміну сторони задоволено. Замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у місті Києві на правонаступника - відокремленого підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві про проведення перевірки від 12.11.2015 року та на підставі направлень від 24.11.2015 року №2547/26-15-22-02-18, 2549/26-15-22-02-18, 2546/26-15-22-02-18, 2550/26-15-22-02-18, 2552/26-15-22-02-18, 2548-26-15-22-02-18, у період з 27 листопада по 17 грудня 2015 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Олсідз Блек Сі» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 31.12.2015 року №18/26-15-13-01-02/37392490 (далі також - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки контролюючим органом установлено порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, підпункту 137.1 статті 137, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, занижено податок на прибуток в сумі 166 210,00 грн, в т.ч. по періодах: 4 квартал 2012 року - 10 500,00 грн., 2013 рік - 155 710,00 грн., та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування від усіх видів діяльності за 2014 рік в сумі 1 042 621,00 грн.;

- підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в загальній сумі 56 280,00 грн., у т.ч. за грудень 2014 року - 56 280,00 грн.;

- підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, пункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 та пункту 164.5 статті 164, підпункту «а» пункту 171.2 статті 171; пункту 167.1 статті 167 та підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в сумі 9 438,00 грн (в тому числі 2013 року - 4 139,75 грн.; 2014 року - 5 298,25 грн.);

- статті 326 розд. ХVI Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання за ІІ - ІV кв. 2013 року та ІІІ кв. 2014 року по збору за спеціальне використання води в сумі 1 769,48 грн;

- пункту 328.3 статті 328 розд. ХVI Податкового кодексу України, встановлено неподання розрахунку по збору за спеціальне використання води за ІІ - ІV кв. 2013 року та ІІІ кв. 2014 року.

На підставі висновків Акта перевірки, 22.01.2016 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу занижено об`єкт оподаткування податку на прибуток з податку на прибуток у розмірі 166 210,00 грн. за основним платежем та 41 553,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким товариству зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість у розмірі 56 280,00 грн.; №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 042 621,00 грн.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, ТОВ «Олсідз Блек Сі» звернулося до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених прав.

Постановою Верховного Суду від 06.08.2020 року касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.01.2016 року №, № - скасовано; справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 року - залишено без змін.

Згідно із частиною п`ятою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.08.2020 року, судом перевіряється правомірність висновків контролюючого органу щодо винесення податкових повідомлень-рішень від 22.01.2016 року №, яким позивачу занижено об`єкт оподаткування податку на прибуток з податку на прибуток у розмірі 166 210,00 грн. за основним платежем та 41 553,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, та №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 042 621,00 грн. з урахуванням висновків

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, додаткові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об`єкт оподаткування податку на прибуток підприємств визначено статтею 134 ПК України.

Згідно з підпунктом 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 137.1. статті 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплено у статті 138 ПК України. Зокрема, за нормою підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пунктом «а» підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: суми коштів або вартість товарів, виконаних робіт, наданих послуг, добровільно перераховані (передані) протягом звітного року до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування, до неприбуткових організацій, визначених у статті 157 цього розділу в розмірі, що не перевищує чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

При цьому, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Так, згідно із змісту Акта перевірки, контролюючим органом у ході перевірки встановлено, що 02.10.2012 року між ТОВ «Олсідз Блек Сі» (позичальник) та Олсідз.Ес.Ей. (Люксембург) (позикодавець) укладено договір позики, за умовами якого останній надає позивачу грошову позику для фінансування підприємницької діяльності, а саме: будівництво основного засобу (олійного комплексу, розташованого в с. Визирка, Одеська обл.). Згідно з пункту 1.1 Договору визначено, що загальна сума позики, яка може бути отримана за умов цього договору, складає 100 000 000 доларів США. Товариством вказані витрати були задекларовані як фінансові.

В свою чергу, відповідно до підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат 139.1.5. витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов`язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що у Акті перевірки відповідачем стверджується, що метою договору позики від 02.10.2012 року є надання можливості позивачу здійснювати інвестиційну діяльність, пов`язану з будівництвом олійного комплексу. Зазначений комплекс, як наголошує відповідач, станом на 31.12.2014 року не був введений платником в експлуатацію в повному обсязі, у зв`язку з чим податковий орган вважає, що фінансові витрати, які пов`язані з позичання коштів з метою створення кваліфікаційного активу є сумою витрат, що підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу.

Тобто, на переконання відповідача, у порушення підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 ПК України ТОВ «Олсідз Блек Сі» до складу витрат віднесено витрати, які не пов`язані з реалізацією товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 147 015,00 грн., у т.ч.: за 2013 рік (сума нарахованих відсотків за користування запозиченими коштами за 4 квартал 2013 року) - 178 115,00 грн; за 2014 рік - 968 900,00 грн.

Разом з тим, здійснивши аналіз доказів та, встановлених Верховним Судом у постанові від 06.08.2020 року, обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з абзацом 8 пункту 146.5. статті 146 ПК України первісна вартість об`єкта основних засобів складається, зокрема, з фінансових витрат, включення яких до собівартості кваліфікаційних активів передбачено положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 року №415 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.05.2006 року за №610/12484 (далі також - П(с)БО 31), капіталізація фінансових витрат - включення фінансових витрат до собівартості кваліфікаційного активу.

Абзацом 1 пункту 5 П(с)БО 31 встановлено, що капіталізація фінансових витрат застосовується лише до суми тих фінансових витрат, яких можна було б уникнути, якби не здійснювались витрати на створення кваліфікаційного активу.

Згідно з пунктом 6 П(с)БО 31, визначено, що у разі безпосереднього позичання коштів з метою створення кваліфікаційного активу сумою фінансових витрат, що підлягає включенню до собівартості кваліфікаційного активу, є фактичні, визнані у звітному періоді, фінансові витрати, які пов`язані з цим запозиченням (за врахуванням доходу від тимчасового фінансового інвестування запозичених коштів).

Відповідно до пункту 10 П(с)БО 31 капіталізація фінансових витрат починається за наявності таких умов: визнання витрат, пов`язаних зі створенням кваліфікаційного активу; визнання фінансових витрат, пов`язаних зі створенням кваліфікаційного активу.

За змістом пункту 13 П(с)БО 31 установлено, що капіталізація фінансових витрат припиняється, якщо створення кваліфікаційного активу завершено.

Згідно з пунктом 14 П(с)БО 31 якщо створення кваліфікаційного активу здійснюється частинами, кожна з яких може окремо використовуватися за цільовим призначенням до завершення створення інших частин, капіталізація фінансових витрат щодо частин, які можуть використовуватися, припиняється у періоді, що настає за періодом, у якому всі роботи зі створення таких частин кваліфікаційного активу завершені.

Згідно з Додатком № 1.1. до наказу ТОВ «Олдсіз Блек Сі» від 01.07.2013 року №24/1 «Про облікову політику підприємства та організацію бухгалтерського обліку» капіталізація витрат розпочинається при наявності наступних умов розпочато виконання робіт із створення кваліфікаційного активу, включаючи дозвільні, технічні та адміністративні дій, що здійснюються до початку їх створення (договірна діяльність отримання дозволів, проведення допроектних вишукувань, розробка проектів та ін.); здійснення капіталовкладень в актив, виражене виплатами грошових коштів, передачею активів, прийняттям на себе зобов`язань та продовженням необхідних робіт з підготовки активу для його майбутнього технологічного використання або продажу; визнання фінансових витрат пов`язаних із створенням активу. Капіталізація витрат припиняється, коли завершується створення кваліфікаційного активу, зокрема коли завершується основна частина дій по підготовці активу до використання або продажу, хоча у подальшому може ще продовжуватися технічна та адміністративна робота по його підтримці, документальному оформлені та ін. Якщо створення кваліфікаційного активу здійснюється частинами, кожна з яких може використовуватися за цільовим призначенням окремо, то капіталізація витрат по цим частинам припиняється у наступному періоді, коли всі роботи по створенню частин були завершені.

З матеріалів справи судом встановлено, що протягом 2012 року та першої половини 2013 року ТОВ «Олдсіз Блек Сі» отримано позику від компанії Allseeds S.A. (Олсідз Ес.Ей.), Люксембург, за договором позики від « 02» квітня 2012 року в розмірі 18 450 000 дол. США (станом на 31.12.2014 року заборгованість складала 15 070 000 дол. США), що підтверджується первинною документацією, поданою позивачем, для надання можливості останньому здійснювати інвестиційну діяльність, пов`язану з будівництвом олійного комплексу, розташованого в селі Визирка Одеської області, Україна.

Вказану суму позики використано ТОВ «Олдсіз Блек Сі» для будівництва олійноекстракційного заводу виробничої потужності 1700 т/добу насіння соняшнику, 1400 т/добу насіння рапсу, 1200 т/добу бобів сої (маслобакове господарство) (далі також - Термінал), що також підтверджується висновком відповідача в Акті перевірки, а також співвідношенням отриманої позивачем суми позики за Договором позики від « 02» квітня 2012 року та вартості витрат на будівництво Терміналу, яка зазначена в балансовій довідці ТОВ «Олдсіз Блек Сі» вих. № 06/381 від 25.05.2016 року, яка міститься у матеріалах справи.

Таким чином, при створенні кваліфікаційного активу (Терміналу) усі витрати, а також витрати по нарахованим відсоткам за позикою, отриманою від компанії Allseeds S.A. (Олсідз Ес. Ей.), Люксембург, позивач обліковував на рахунку 151 та відносив їх до первісної вартості об`єкту основних фондів, а саме Терміналу.

Після завершення будівництва Терміналу позивачем подано до Інспекції ДАБК в Одеській області Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, зареєстровану Інспекцією ДАБК в Одеській області 27.05.2013 року, що підтверджує закінчення будівництва об`єкту (Терміналу) та його введення в експлуатацію.

Позаяк Термінал введено в експлуатацію у другому кварталі 2013 року, що підтверджено Верховним Судом у постанові від 06.08.2020 року: «Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, декларація про готовність об`єкта (Терміналу) до експлуатації була зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 27 травня 2013 року. Згідно з п. 10 цієї декларації вбачається, що датою закінчення будівництва є 04 травня 2013 року».

Як вже зазначено судом, капіталізація витрат припиняється, коли завершується створення кваліфікаційного активу, зокрема коли завершується основна частина дій по підготовці активу до використання або продажу, хоча у подальшому може ще продовжуватися технічна та адміністративна робота по його підтримці, документальному оформлені та ін. Якщо створення кваліфікаційного активу здійснюється частинами, кожна з яких може використовуватися за цільовим призначенням окремо, то капіталізація витрат по цим частинам припиняється у наступному періоді, коли всі роботи по створенню частіш були завершені.

Таким чином, враховуючи положення законодавства України, П(с)БО 31, починаючи з наступного періоду (з третього кварталу 2013 року), коли всі роботи по створенню частини кваліфікаційного активу, а саме Терміналу, були завершені, Позивач зобов`язаний обліковувати відсотки за позикою, отриманою від компанії Allseeds S.A. (Олсідз Ес. Ей.), Люксембург, за договором позики від « 02» квітня 2012 року та використаною на будівництво Терміналу, як фінансові витрати поточного періоду.

Зокрема, за аналогією в межах зазначеної судом правової позиції підпадають й висновки відповідача в частині завищення задекларованих позивачем показників у рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» в сумі 189 661 грн. за 3 квартал 2013 року, з тією відмінністю, що сума даних витрат позивача в розмірі 189 661 грн. за 3 квартал 2013 року мала бути задекларована в рядку 06.3.1 Декларацій «Проценти, що включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 141.2 статті 141 розділу III Податкового кодексу України», а не в рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати», однак, суд погоджується із позицією позивача, що це не впливає на загальний результат формування витрат позивача за цей період, оскільки дані суми згідно з наведеним вище у будь-якому випадку підлягають віднесенню до витрат останнього.

Щодо посилання відповідача на положення підпункту 139.1.5. пункту 139.1. статті 139 ПК України (в редакції, що діяла як на день закінчення будівництва Терміналу, так і станом на 31.12.2014 року), суд зауважує, що вказаним положенням передбачено, що не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов`язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Позаяк, саме витрати на будівництво основних засобів підлягають капіталізації до закінчення всіх роботи по створенню кваліфікаційного активу або його окремої частини, а не витрати, які здійснюються вже після закінчення будівництва, як помилково вважає відповідач.

Таким чином, з огляду на те, що податкове повідомлення-рішення стосується витрат, які здійснювалися після закінчення будівництва Терміналу та введення його в експлуатацію, посилання Відповідача на положення підпункту 139.1.5. пункту 139.1. статті 139 ПК України є безпідставними.

Отже, висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, в частині завищення задекларованих Товариством показників у рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» в сумі 189 661 грн. за 3 квартал 2013 року та щодо завищення задекларованих позивачем показників у рядку 06.3 Декларації «Фінансові витрати відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10. статті 138 розділу III Податкового кодексу України», в тому числі рядок 06.3.1. Декларацій «Проценти, що включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 141.2 статті 141 розділу III Податкового кодексу України» в сумі 1 147 015 грн., в т.ч. за 2013 рік (сума нарахованих відсотків за користування запозиченими коштами за 4 квартал 2013 року) - 178 115 грн., за 2014 рік - 968 900 грн., а також твердження відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими, з огляду на що, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №, суд дійшов наступних висновків.

Так, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач дійшов висновків, що позивачем порушено положення підпунктів 14.1.27., 14.1.36., 14.1.231. пункту 14.1. статті 14, пункту 137.1. статті 137, пункту 138.1., пункту 138.2., підпункту 138.10.6. пункту 138.10. статті 138, підпункту 139.1.5. пункту 139.1. статті 139 ПК України, внаслідок чого занижено об`єкт оподаткування податку на прибуток позивача за платежем «податок на прибуток» за 2013 рік на суму 207 763,00 грн., з яких 166210,00 грн. за основним платежем та 41 553 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Так, на збільшення об`єкту оподаткування податку на прибуток позивача за 2013 рік за платежем «податок на прибуток» на суму 207 763,00 грн., з яких 166 210,00 грн. - за основним платежем та 41 553,00 грн. - за штрафними санкціями, за висновками відповідача, викладеними у Акті перевірки, вплинуло невизнання задекларованих позивачем витрат в сумі 189 661,00 грн. за 3 квартал 2013 року та невизнання задекларованих позивачем витрат в сумі 178 115,00 грн. за 4 квартал 2013 року.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що вказані суми є відсотками за договором позики від 02.04.2012 року, укладеним між позивачем та Allseeds S.A. (Олсідз Ес.Ей.), Люксембург, які останнім сплачено у 3 та 4 кварталі 2013 року, тобто в періодах (кварталах), наступних за періодом (кварталом), в якому Термінал введено в експлуатацію. Після завершення будівництва Терміналу та після введення його в експлуатацію, позивачем віднесено суми сплачених відсотків не на капіталізацію кваліфікованого активу, будівництво якого вже завершене, а на витрати, що узгоджується із висновками суду, викладеними вище.

Зокрема, відповідачем не визнано задекларовані позивачем витрати в сумі 280 565,00 грн. Разом з тим, вказана сума є сумами, які позивачем сплачені за наступними операціями:

1) ТОВ «НофаЛаб Інтернешнл Лабораторіє Україна» за договором №1305НИЛУ про надання послуг від 13.05.2013 року, згідно з яким позивачу надавались послуги з контролю та визначення якісних характеристик показників рослинної олії, що надходить на Термінал, а також в процесі її зберігання на Терміналі та при відвантаженні з Терміналу;

2) ТОВ «Др Бушмеєр Україна» за договором №1305ДРБУ про надання послуг від 13.05.2013 року, згідно з яким позивачу надавались послуги з відбору проб з кожного транспортного засобу, що надходить на Термінал, а також з буферних та будь-яких інших ємностей для зберігання рослинних олій на території Терміналу, надання відібраних проб лабораторії, проведення замірів ємностей та буферних ємностей.

Єдиною підставою не підтвердження зазначених вище витрат відповідачем зазначено те, що Термінал був, начебто, введений в експлуатацію лише з 30.06.2013 року, з огляду на що відповідач стверджує, що такі послуги не могли надаватись на Терміналі.

Однак, зазначене спростовується матеріалами справи, оскільки Термінал введено в експлуатацію у встановленому чинним законодавством України порядку 27.05.2013 року, що підтверджується відповідною декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 27.05.2013 року. Крім того, будівництво Терміналу відповідно до вказаного документу завершено 04.05.2013 року.

Зазначені обставини також встановлені у рішеннях першої та апеляційної інстанцій, та підтверджені висновками Верховного Суду у постанові від 06.08.2020 року у справі №826/8025/16.

Так, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №, яким відповідачем зменшено від`ємне значення податку на додану вартість за операціями позивача з ТОВ «НофаЛаб Інтернешнл Лабораторіє Україна» та ТОВ «Др Бушмеєр Україна», і протиправність якого встановлено судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, ґрунтувалося на тотожних висновках відповідача щодо введення Терміналу в експлуатацію лише 30.06.2013 року.

Тобто, в частині дослідження відповідних господарських операцій та встановлення факту їх «реальності» судами під час розгляду питання правомірності податкового повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № констатовано безпідставність таких висновків відповідача, про що Верховним Судом у постанові від 06.08.2020 року зазначено наступне: «Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, декларація про готовність об`єкта (Терміналу) до експлуатації була зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 27 травня 2013 року. Згідно з п. 10 цієї декларації вбачається, що датою закінчення будівництва є 04 травня 2013 року. Поряд з цим, як убачається з п. 15 декларації, перелік робіт, строки виконання яких були перенесені до ЗО травня 2013 року, стосувалися лише оздоблення фасадів та благоустрою території.

При цьому, контролюючим органом не надано достатніх доказів на підтвердження неможливості здійснення позивачем господарської діяльності у Терміналі до фактичного завершення його будівництва.

Суд вважає за доцільне зазначити, що у разі наявності у товариства фізичних можливостей здійснювати господарську діяльність щодо надання послуг за вказаними вище договорами до моменту введення в експлуатацію Терміналу, як цілісного майнового комплексу, не виводить таку діяльність із законного поля та не може позбавити платника на формування витрат, які пов`язані з реалізацією товарів (робіт, послуг).

Таким чином, доводи відповідача про те, що ведення господарської діяльності у травні та червні 2013 року товариством не здійснювалося є необґрунтованими.».

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, відповідачем суду не надано, як і не зазначено про причини неможливості їх надання.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення від 16.05.2016 року №1244, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 19 599, 96 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення сплаченої суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу ДПС України в особі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві на користь ТОВ «Олсіздз Блек Сі».

Керуючись статтями 6, 9, 12, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олсіздз Блек Сі» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № ;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № .

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олсіздз Блек Сі» суму сплаченого судового збору у розмірі 19 599, 69 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу ДПС України Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Олсіздз Блек Сі» (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72);

Відповідач: відокремлений підрозділ ДПС України Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне судове рішення складено 18.05.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна