Справа № 522/10724/22
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/290/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 18.08.2022 року надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.05.2022 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками Тернопільского відділу № 1 УДМС у Тернопільській області було виявлено громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила правила перебування іноземців в Україні ухилилася від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні. Громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , пояснила, що прибула до України 31.08.2021 через КПП «Жуляни» легально по паспорту громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 виданому 20.08.2021 терміном дії до 19.08.2031. Мета приїзду приватні справи.

УДМС у Тернопільській області встановлено, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

06.05.2022 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МТР № 001053 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.05.2022 ПН МОД № 001053 відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн.

УДМС у Тернопільській області прийнято рішення від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 21.05.2022. Рішення від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення відповідачка не оскаржувала, проте у встановлений термін до 21.05.2022 громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 самостійно територію України не залишила.

Відповідачка з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не зверталася, відповідного бажання під час опитування не виявила, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

У визначений термін громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , з території України не виїхала та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.

17.08.2022 ОСОБА_1 повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС в Одеській області.

Під час додаткової перевірки наявних документів, у відповідача було виявлено паспорт громадянки Республіки Узбекистан у якому зазначені наступні установчі дані: Сіндарова Рухсора Абілкосімовна ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з викладеним ГУ ДМС в Одеській області складено протокол уточнення персональних даних відповідно до якого шляхом перевірки встановлено, що вірними установчими даними є Сіндарова Рухсора Абілкосімовна ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

17.08.2022 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008663 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.08.2022 ПН МОД № 008742 була притягнута до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Проаналізувавши всі обставини перебування Відповідача на території України було встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. ОСОБА_1 прибула на територію України 31.08.2021. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинила жодних спроб для легалізації власного становища.

3. Відповідач була затримана працівниками УДМС у Тернопільській області та ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні та ухилилася від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні.

4. Після прийняття рішення від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення відповідач не вчинила жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишила територію України.

5. З 06.05.2022 до моменту повторного виявлення 17.08.2022 відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення про примусове повернення чи оскарження його у судовому порядку, оскарження постанов про накладення адміністративних стягнень за незаконне перебування в Україні.

ГУ ДМС в Одеській області вважає за необхідне зазначити про наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування її на території України, не виконання нею рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України.

Складені відносно відповідача протоколи про адміністративні правопорушення № 001053 від 06.05.2022 та № 008663 від 17.08.2022 містять пояснення останньої, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться їй в провину.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення УДМС у Тернопільській області від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення в країну походження та зобов`язання покинути територію України у термін до 21.05.2022 в матеріалах справи відсутня.

Правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач не скористалася.

Докази про те, що в країні походження відповідач піддавалася переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги той факт, що Відповідач після перетину державного кордону України, у подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУаАП, на думку представника міграційної служби існують обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач буде ухилятись від виконання рішення про примусове повернення. Враховуючи викладене, Відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови адміністративного суду.

Ухвалою суду від 18.08.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 18.08.2022 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 18.08.2022 року у справі №522/10723/22 затримано громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців до 18.02.2023 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У судовому засіданні 19.08.2022 року були присутні:

- представник міграційної служби, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, наполягаючи на тому, що відповідачка не виконує рішення щодо повернення додому. Вказав, що під час проведення оперативно-ппрофілактичних заходів у м. Тернопіль, 06.05.2022 р. було виявлено відповідачку. Було проведено перевірку підстав її перебування на території України. Відповідачка прибула в Україну легально 31.08.2021 р., метою прибуття були приватні справи. Відповідачку було притягнуто до адміністративної відовідальності та прийнято рішення про її повернення до країни походження протягом місяця. Однак, відповідачка добровільно вказане рішення не виконала, до ДМС, консульства не зверталась, причин не виконання рішення не повідомляла. 17.08.2022 р. відповідачку виявили у м. Одеса, вона пояснила, що не могла виїхати, вийшла заміж за українця. Ними прийнято рішення про затримання відповідачки на 72 години, подано ними два позова до суду про затримання та про видворення. Вчора було розглянуито судом справу про затримання відповідачки. Крім того, вказав, що відповідачка вводить суд в оману та надає неправдиві свідчення щодо вагітності, оскільки жодних доказів учора нею не надавалося.

- відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, перекладча не потребує, оскільки розуміє українську та російські мови. Вказала, що вона прилетіла до України 31.08.2021 р., 08.11.2021 р. вийшла заміж за ОСОБА_3 . Вона має змогу самостійно покинути Україну, у неї є гроші, вона вагітна, проте суду належних доказів не надано, та 17.08.2022 р. приносила довідки про вагітність. У її чоловіка погано із здоров`ям, та вона поїхала до м. Тернопіль, але були воєнні дії та оскільки були вибухи у м. Одеса, вона не мала можливості виїхати. Чоловік хворів та він мав намір її прописати, хотіли зробити посвідку на постійне проживання в Україні, однак, вже два місяці вони не проживають разом. Просила не видворяти її, оскільки сама придбає квиток. Раніше не могла виїхати, оскільки не могла залишити хворого чоловіка. Напитання судді пояснила, що після спливу 3-х місячного строку законного перебування в Україні вона не зверталась до ДМС з заявою про продовження строку її перебування або надання посвідки на тимчасове перебуквання, оскільки у неї хворів чоловік, а потім сталося військова агресія.

Предстааник позивача заявив , що відповідчка вводить суд в оману, оскільки вчора в судовому засідапння вона не надала суду будь-якої довідки про її начеб-то вагістність і визнавала факт свого незаконного перебкувіання в Україні. Вона мала можливість добровільно виконати рішення від 06.05.2022р, проте цого не зробила. Також вона будь якої запяви після сплисву 3-х місяців свого перебування на україін до установи позхивача не подалавла, і це було ще в 2021р., тобто введення воєнногг стану не є порважною причиною її знаходження в Україні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 06.05.2022 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками Тернопільского відділу № 1 УДМС у Тернопільській області було виявлено та доставлено за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідачки було встановлено, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила правила перебування іноземців в. Україні ухилилася від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні.

Громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що прибула до України 31.08.2021 через КПП «Жуляни» легально по паспорту громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 виданому 20.08.2021 терміном дії до 19.08.2031. Мета приїзду приватні справи.

УДМС у Тернопільській області встановлено, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

06.05.2022 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МТР № 001053 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.05.2022 ПН МОД № 001053 відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн.

УДМС у Тернопільській області прийнято рішення від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 21.05.2022.

Рішення від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення відповідач не оскаржувала, проте у встановлений термін до 21.05.2022 громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 самостійно територію України не залишила.

Проте, відповідачка з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не зверталася, відповідного бажання під час опитування не виявила, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

У визначений термін громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , з території України не виїхала та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.

17.08.2022 ОСОБА_1 повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС в Одеській області.

Під час додаткової перевірки наявних документів, у відповідача було виявлено паспорт громадянки Республіки Узбекистан у якому зазначені наступні установчі дані: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з викладеним ГУ ДМС в Одеській області складено протокол уточнення персональних даних відповідно до якого шляхом перевірки встановлено, що вірними установчими даними є ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

17.08.2022 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008663 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.08.2022 ПН МОД № 008742 була притягнута до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення ГУ ДМС в Одеській області від 06.05.2022 № 33 про примусове повернення в країну походження та зобов`язання покинути територію України у термін до 26.05.2022 в матеріалах справи відсутня.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України врегульовано ст. 288 КАС України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI ( далі - Закон № 3773-VI).

Згідно п. 7 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 9 Закону №3773-VI передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 3773-VI, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

У силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Частиною 8 статті 30 Закону № 3773-VI, яка містить в собі положення щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, закріплено, що положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з п.1 ст. 1 Закону України « Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011р. № 3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (далі Закон № 3671-VI).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом щодо статусу біженця 1967 року поняття «біженець» включає в себе 4 основних підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця:

1) особа повинна знаходиться за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання;

2) неможливість або побоювання користуватися захистом країни походження;

3) особа повинна мати цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань;

4) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расова належність; б) релігія; в) національність (громадянство); г) належність до певної соціальної групи; д) політичні погляди.

Тож, при вирішенні питання щодо визнання або відмови у визнані біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, мають враховуватися усі чотири підстави, наведені вище.

Відповідно до Положень Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців Управління Верхового комісара ООН у справах біженців (1992 рік) (далі - УВКБ ООН), особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками (п. п. 45, 66).

Згідно з Позицією УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у біженців» 1998 року, факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного, які можуть бути як усні, так і документальні.

Загальними правовими принципами доказового права, обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця позивач повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Суд звертає увагу на те, що єдиним критерієм для набуття міжнародного захисту особою є наявність у неї обґрунтованих побоювань у разі повернення до країни громадянської належності: стати жертвою переслідувань за однією чи кількома ознаками, наведеними у Конвенції про статус біженців 1951 року та у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» або зазнати серйозної шкоди, пов`язаної з умовами, зазначеними у статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/ЕU, та пункті 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI.

Відтак, на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

При цьому суд звертає увагу, що вона прибула до України 31.08.2021р, та строк законного її перебування в Україні був до 30.11.2021р, однак будь-яких дій щодо легалізації свого знаходження в Україні після того вона не здійснила, а посилання на введення воєнного стану в Україні суд вважає неповажною причино, оскільки такий стан було введено лише 24.02.2022р., а до цього у неї було достатньо часу для повернення в країні походження або звернутися до органів ДМС з відповідною заявою.

Отже, оскільки громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення; доказів легального перебування на території України не надав; остання не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, зважаючи на те, що відповідач порушив правовий режим знаходження його на території України, суд приходить до висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення- задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Суддя Л.В. Домусчі

19.08.22