Справа № 520/3728/22
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 серпня 2022 року № 520/3728/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області (вул. Мореходів, буд. 1,м. Миколаїв,54020, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком.

-скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії від 15.11.2021 року № 18 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області зарахувати з моменту первинного подання документів на призначення пенсії за віком (10 листопада 2021 року) ОСОБА_1 до страхового стажу роботи, періоди роботи:

з жовтня 1978 року по 14 лютого 1991 року коли позивач працював в колгоспі Коростелево Коробицинської сільської ради Сямженського району Вологодської області -

з 11 березня 1991 року по 27 вересня 2004 року коли позивач працював в радгоспі Червоний Жовтень, яке в майбутньому було перейменоване в Державне підприємство дослідне господарство Червоний Жовтень Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що ОСОБА_1 10 листопада 2021 року звернувся до відділу обслуговування громадян №16 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком, та надав всі необхідні документи, в тому числі і оригінали трудових книжок.

15 листопада 2021 року відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області було розглянуто заяву та прийнято Рішення про відмову в призначенні пенсії № 18.

Про результати звернення позивача було повідомлено працівниками відділу обслуговування громадян № 16 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 10 грудня 2021 року на надано копію відповідного Рішення та копію форми РС - право (розрахунок стажу).

У вище вказаному Рішенні повідомлялося, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Згідно з Рішенням до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

Протягом 1978 - 1991 років згідно з архівною довідкою від 2.09. 2020 року № К І 292, не містить повністю ім`я та по батькові заявника;

З 11.03.1991 по 31.12.1998 року, оскільки згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 11.03.1991 року заявника прийнято в радгосп «Червоний Жовтень», звільнено з ДП ДГ «Червоний Жовтень» інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва. Документів щодо реорганізації не надано.

Відповідач в оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії, не зазначив, якою нормою Закону передбачено таку умову для не зарахування страхового стажу періодів роботи.

Під час подання документів для призначення пенсії позивачем було надано оригінали трудових книжок (трудова книжка колгоспника № 24, яка була заповнена 20 грудня 1978 року та трудова книжка НОМЕР_2 , а також було надано уточнюючі довідки з архівної установи, про підтвердження періоду, умов та характеру виконуваної роботи.

Під час отримання Рішення про відмову в призначенні пенсії, позивачем було додатково отримано форму РС-право (розрахунок стажу). Під час ознайомлення з вказаною формою, було встановлено, що періоди роботи з 1978 року по 14 лютого 1991 року коли я працював на різних посадах в колгоспі «Коростелево» Коробицинської сільської ради Сямженського району Вологодської області не зараховано в повному обсязі, а період роботи з 11 березня 1991 року по 27 вересня 2004 року коли він працював в радгоспі «Червоний Жовтень», який в подальшому було реорганізовано в Державне підприємство дослідне господарство «Червоний Жовтень» Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва, було зараховано частко, а саме період з 11 березня 1991 року по 31 грудня 1998 року включно не зарахований, хоча протягом всього часу позивач працював в одному й тому самому підприємстві (колгоспі).

Відповідно до форми РС - право та Рішення про відмову в призначенні пенсії від 15 листопада 2021 року страховий стаж становить 24 роки 06 місяців, а пільговий стаж роботи становить 22 роки 09 місяців 00 днів.

З вказаним розрахунком страхового стажу позивач не погоджується та вважає, що його обраховано з порушеннями , що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. З Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788- XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 105 8-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІУ).

Зокрема, Закон № 1058-ІУ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Серед принципів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначено в ч. 2 ст. 7 Закону № 1058-ІУ, а саме, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІУ право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Закон №1788-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону №1788-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом, згідно ст. 2 призначаються, зокрема, трудові пенсії, серед яких визначено пенсію по інвалідності та пенсію за віком.

Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, мають, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України (п. а) абз. 1 ст. З Закону №1788-ХІІ).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У разі звернення за пенсією після спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку пенсія за віком призначається з дня звернення.

Судом встановлено, що позивачем було подано заяву про призначення пенсії за віком 10 листопада 2021 року, тобто за десять днів до досягнення пенсійного віку, і відповідно пенсія за віком мені повинна була бути призначена з 21 листопада 2021 року.

Таким чином, положення Законів № 1058-ІУ та №1788-ХІІ визначають право людини на пенсію, її нарахування та виплату, а також передбачають підстави та умови її призначення.

Зокрема, згідно абз. 1 та абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІУ особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, відповідно з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного1' фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 105 8-І V).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІУ).

Положеннями ст. 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме передбачено п. 1 Порядком № 637. В даному пункті також визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, а саме, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до п.З Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п. 18 Порядку №637).

Порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка діяла до 29.07.1993 та відповідно до п.п. 2.3, 2.4, 2.5 цієї Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону; усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); усі записи в трудовій книжці щодо прийняття на роботу, переведення та звільнення у випадку встановлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагороди та заохочення та інше виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка визначена як основний документ про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2 Інструкції № 162 визначено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пункт 2.3 Інструкції № 162 передбачає, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)...

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п. 2.6 Інструкції № 162).

Відповідно до п. 2.8 Інструкції № 162 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом М.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження... (п. 2.9 Інструкції №162).

В наступному, діяла з 29.07.1993, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), яка за своїм змістом та поняттями є аналогічною змісту та поняттям викладених в Інструкції №162.

Таким чином, суд приходить до висновку, що записи в трудовій книжці вносяться безпосередньо адміністрацією підприємства, установи чи організації, з якою перебуває в трудових відносинах особа, та усі можливі неточності чи помилки, які внесені та містяться в трудовій книжці можуть бути виправлені саме адміністрацією роботодавця та якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом М.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Відповідно чинне законодавство не покладає на особу робітника чи вивільненого працівника відповідальність за внесені у трудову книжку відомості.

На момент працевлаштування позивача в жовтні 1978 року було заведено трудову книжку колгоспника зразка 1938 року, до якої заносилися відомості про посади, які він обіймав, а також відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум трудоднів, всі записи в трудовій книжці засвідчені підписами відповідальних осіб та засвідчені печатками.

З метою підтвердження записів у трудовій книжці позивачем було отримано та надано під час подання документів для призначення пенсії за віком Архівну довідку Відділу Архіву та діловодства адміністрації Сямженського району Вологодської області № К - 292 від 28 вересня 2020 року, у вказаній довідці, всі записи повністю відповідають записам, які містяться в трудовій книжці за всі роки.

Позивач як працівник, не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Щодо вимоги визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком.

Суд вказує, що статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд відмовляє визнати дії відповідачів протиправними, так як при розгляді наданих документів встановлено, що у позивача відсутня необхідна кількість трудового стажу.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області зарахувати з моменту первинного подання документів на призначення пенсії за віком (10 листопада 2021 року) ОСОБА_1 до страхового стажу роботи, періоди роботи:

з жовтня 1978 року по 14 лютого 1991 року коли позивач працював в колгоспі Коростелево Коробицинської сільської ради Сямженського району Вологодської області -

з 11 березня 1991 року по 27 вересня 2004 року коли позивач працював в радгоспі Червоний Жовтень, яке в майбутньому було перейменоване в Державне підприємство дослідне господарство Червоний Жовтень Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва.

Суд вказує, що з системного аналізу положень ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому, суд зауважує, що приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має прав перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов`язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб`єкта.

Отже, суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії від 15.11.2021 року № 18 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 124 (сто двадцять чотири) грн.05 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області (вул. Мореходів, буд. 1,м. Миколаїв,54020, ) на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 124 (сто двадцять чотири) грн.05 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.