Справа № 640/6011/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м. Київ № 640/6011/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., у порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом до Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області (далі також - Відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області), в якій просить визнати бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області протиправною та зобов`язати розглянути заяву Позивача від 12.10.2020 і надати йому зразок заяви на отримання дозволу на імміграцію, встановленого ДМС та погодженого з МЗС, а реквізити для сплати адміністративного збору за оформлення та видачу дозволу на імміграцію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки Позивач законно перебуває на території України та має передбачене законодавством України право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції, оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України вже понад 7 (сім) років, то Відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви Позивача від 12.10.2020 і ненадання йому зразка заяви на отримання дозволу на імміграцію, встановленого ДМС та погодженого з МЗС і реквізити для сплати адміністративного збору за оформлення та видачу дозволу на імміграцію.

Представник Відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тож жодних прав та інтересів Позивача не порушував.

Розглянувши подані сторонами справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до Відповідача із заявою від 12.10.2020 про надання документів, в якій просив надати йому зразок заяви на отримання дозволу на імміграцію, встановлений ДМС та погодженого з МЗС, та реквізити для сплати адміністративного збору за оформлення та видачу дозволу на імміграцію, або повідомити де вказану інформацію він може отримати.

За результатами розгляду вказаної заяви, Відповідач листом від 03.11.2020 № І-5948/6//8010-20/8010.6.1/6514-20 повідомив Позивача про те, що оскільки він проживає на території України на підставі посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, не вбачається права звертатися до ДМС з документами на отримання дозволу на імміграцію.

Вважаючи таку позицію Відповідача протиправною бездіяльністю, Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі також - Закон № 3773).

Відповідно до статті 1 у Законі № 3773 вживаються наступні терміни, зокрема: іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частинами третьою, чотирнадцятою статті 4 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

За змістом частини 15 статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною першою статті 4 Закону №3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

При цьому, умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі також - Закон № 2491).

Відповідно до статті 1 Закону № 2491, імміграція- це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2491, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, окрім іншого, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

За приписами статті 9 Закону № 2491, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.

Виходячи зі змісту пункту 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, зразок заяви для отримання дозволу на імміграцію встановлений ДМС за погодженням з МЗС.

Разом з тим, виходячи з наведених норм та обставин справи судом встановлено, що фактично Позивач звернувся до Відповідача із заявою про отримання інформації (документів) від 12.10.2020 щодо отримання дозволу на імміграцію (зразку заяви та реквізитів для сплати збору), як до розпорядника такої інформації, а не з самою заявою та документами про надання дозволу на імміграцію, яка б підлягала розгляду Відповідачем по суті з прийняттям відповідного рішення про надання/відмову в наданні дозволу на імміграцію.

Натомість Відповідач допустив оскаржувану протиправну бездіяльність, помилково розглянувши заяву про надання інформації Позивача від 12.10.2020 по суті розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію, повідомивши, що Позивач не має права звертатися до ДМС з документами на отримання дозволу на імміграцію, тим самим порушивши право Позивача на інформацію.

Водночас, за приписами статі 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі також - Закон № 2657).

У Законі № 2657 визначені наступні терміни, зокрема: документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами статті 2 Закону № 2657 основними принципами інформаційних відносин є, окрім іншого: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації.

При цьому, основними напрямами державної інформаційної політики є, зокрема, забезпечення доступу кожного до інформації.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2657 суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.

Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до статті 5 Закону № 2657 кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно з частинами першою-другою статті 7 Закону № 2657, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Таким чином, Позивач, будучи суб`єктом інформаційних відносин, мав право на отримання від Відповідача запитуваної ним інформації (документів) за заявою про надання документів від 12.10.2020. Натомість Відповідач, помилково розглянув заяву про надання інформації Позивача від 12.10.2020 по суті розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію, чим допустив оскаржувану протиправну бездіяльність.

Відповідно до частини першої, пункту 4 частини другої, частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами (їхніми представниками) докази по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви та наявність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач обов`язку щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України не виконав.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області протиправною та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 від 12.10.2020 і надати йому зразок заяви на отримання дозволу на імміграцію, встановленого ДМС та погодженого з МЗС, та реквізити для сплати адміністративного збору за оформлення та видачу дозволу на імміграцію.

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області на користь громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 980,00 грн (дев`ятсот вісімдесят грн 00 коп.).

Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київські області (, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович