Справа № 640/23299/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року м. Київ № 640/23299/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомКиївського управління механізації №519 Дочірнього підприємства Акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1"
до про Головного управління Державної податкової служби у місті Києві визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги від 03.06.2020 №45145-10,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське управління механізації №519 Дочірнього підприємства Акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій просить суд: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 03.06.2020 №45145-10.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що керівником позивача у приміщенні відповідача отримані документи, зокрема, податкову вимогу форми "Ю" від 03.06.2020 № 45145-10, відповідно до якої Головне управління Державної податкової служби у місті Києві встановило наявність у позивача заборгованості з орендної плати з юридичних осіб у сумі 98346,72 грн. Позивач вважає, що вказана податкова вимога форми "Ю" від 03.06.2020 № 45145-10 прийнята з грубими порушеннями норм законодавства та підлягає скасуванню з огляду на те, що оскаржувана податкова вимога прийнята у зв`язку із несплатою позивачем податкового боргу, про який позивачу не було відомо, а відповідні нарахування контролюючий орган здійснив самостійно, без проведення будь-яких перевірок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 640/23299/20 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

До позовної заяви позивачем додано клопотання про забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню ДПС у місті Києві та його відокремленим структурним підрозділам вчиняти будь-які дії щодо погашення податкового боргу (стягнення коштів, продаж майна) позивача, в тому числі щодо стягнення коштів, опису та продажу майна, що перебуває в податковій заставі до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2020, з мотивів не надання суду доказів сплати судового збору за подання клопотання про вжиття заходів забезпечення позову в розмірі, встановленому законом, клопотання позивача про забезпечення позову повернуто йому без розгляду.

Відповідач правом щодо надання відзиву у встановлені судом строки не скористався.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши всі наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, керівником позивача, 03.09.2020, у приміщенні Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, отримані:

- податкова вимога форми "Ю" від 03.06.2020 № 45145-10;

- рішення № 45145-10 про опис майна у податкову заставу від 03.06.2020;

- акт опису майна № 113/26-15-10-02-27 від 22.07.2020.

Відповідно до відомостей, вказаних у корінці від оскаржуваної податкової вимоги форми "Ю" від 03.06.2020 № 45145-10, контролюючим органом була визначена сума боргу позивачу у розмірі 98346,72 грн, у тому числі 49881,81 грн основного платежу, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 48174,67 грн, пеня - 290,24 грн.

Контролюючим органом відповідні суми були класифіковані за наступними платежами:

11010100 - 510 грн;

11021000 - 1927,27 грн;

14010100 - 1720,58 грн;

18010600 - 94188,87 грн.

Відповідно до відомостей, вказаних у рішенні №45145-10 від 03.06.2020 про опис майна у податкову заставу, заступником начальника управління - начальником відділу стягнення боргу з юридичних осіб управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у м. Києві відповідно до ст. 89 Податкового кодеку України (надалі - ПК України) вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) позивача.

Згідно ж із актом опису майна № 113/26-15-10-02-27 від 22.07.2020, контролюючим органом, на підставі вказаного вище рішення №45145-10 від 03.06.2020 про опис майна у податкову заставу, проведено опис об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер 000, а саме частину майнового комплексу загальною площею (кв.м.): 6292,3 за адресою: м. Київ, вул. Сосніних Сім`ї, буд. 7-А.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної податкової вимоги форми "Ю" від 03.06.2020 №45145-10, позивач посилається на те, що відповідна вимога прийнята з грубими порушеннями норм Податкового кодексу України та інших підзаконних нормативно- правових актів.

Зокрема, позивач стверджує про те, що він є платником орендної плати з юридичних осіб за земельну ділянку, розташованої у місті Києві по вул. Сім`ї Сосніних, 7-А на підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 21 лютого 1996 року, укладеному між позивачем та Київською міською державною адміністрацією.

Позивач посилається на те, що ним своєчасно подаються відповідні декларації та виконуються норми Податкового кодексу України.

Також позивач посилається на те, що до моменту винесення оскаржуваної податкової вимоги від відповідача ним не було отримано жодних повідомлень, ініційованих перевірок щодо наявної, на думку відповідача, заборгованості з орендної плати за землю.

Окрім цього позивач зауважує, що у нього відсутні будь-які документи, які могли б підтвердити чи спростувати наявність або відсутність заборгованості, оскільки не має жодних даних ані про проведення перевірок (позапланових чи камеральних), ані про наявність податкової заборгованості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення у встановлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У відповідності до п. 59.4 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України".

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з п. 88.2 ст. 88 ПК України право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

У відповідності до вимог п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає: - у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

- у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу. - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Згідно з п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Таким чином правовою підставою для прийняття та насилання податкової вимоги, зокрема, є випадок, коли платникам податків самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки.

Відповідно до Класифікації доходів бюджету, затвердженої Наказом Міністерства Фінансів України 14.01.2011 за № 11, за кодом "18010600" класифікується орендна плата з юридичних осіб.

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з п.288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

не може бути меншою за розмір земельного податку (пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України):

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України);

може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах (пп. 288.5.3 п. 288.5 ст. 288 ПК України).

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 ПК України.

Згідно з п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п. 285.2 ст. 285 ПК України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) підставою для нарахування земельного податку, а отже і орендної плати є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку; встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюю чи х документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих латником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Відповідно до гі. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з п. 286.3 ст. 286 ПК України платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п. 286.4 ст. 286 ГІК України за нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ГІК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з п. 287.4 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекор истувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідно до вимог п. 288.7 ст. 288 ПК України та п. 286.2 ст. 286 ПК України платники орендної плати (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

В силу ж положень п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо орендної плати, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що одається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така

сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем правом щодо надання відзиву у встановлені судом строки не скористався.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд звертає увагу на приписах частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, в порушення положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій закріплено імперативне зобов`язання суб`єкта владних повноважень стосовно надання суду всіх наявних у нього документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі, відповідачем жодного доказу на підтвердження правомірності прийняття ним податкової вимоги форми "Ю" від 03.06.2020 №45145-10 не надано, у результаті чого суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити правомірність дій контролюючого органу, здійснити відповідні розрахунки податкових, зобов`язань та надати належну правову оцінку діям відповідача, та за результатом чого приходить до наступного.

Суд зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Як було зазначено, відповідачем відзиву на позовну заяву та жодних пояснень стосовно правомірності визначеного позивачу податкового боргу у розмірі 98346,72 грн суду не надано.

Таким чином, суд кваліфікує неподання відповідачем, суб`єктом владних повноважень, відзиву на позов без поважних причин, як визнання позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Київського управління механізації №519 Дочірнього підприємства Акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1" підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Київського управління механізації №519 Дочірнього підприємства Акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1" задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві форми "Ю" від 03.06.2020 345145-10.

3. Стягнути на користь Київського управління механізації №519 Дочірнього підприємства Акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1" (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Cосніних, 7-а, код ЄДРПОУ 0144146) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.