Справа № 320/12099/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року місто Київ №320/12099/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення від 27.07.2020 №12, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенеійного фонду України у Київській області №12 датоване 27.07.2020 та 20.10.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, з причини не зарахування до страхового стажу періоду роботи у Макіївській дитячій музичній школі №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.08.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулася до Переяслав-Хмельницького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом позивача було повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи у Макіївській дитячій музичній школі № 1, оскільки, на думку суб`єкта владних повноважень, дублікат трудової книжки заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58). За умови надання додаткових документів про підтвердження роботи у вищезазначеному закладі страховий стаж буде переглянуто. Позивач звернулася до директора «Музичної школи №1 м. Макіївка», яка знаходиться на тимчасово непідконтрольній владі України (окупованій) території та отримала необхідні підтверджуючі документи, але завірені вони печатками невизнаної Донецької народної республіки. 10 листопада 2020 року позивач отримала поштою лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з рішенням № 12 від 20 жовтня 2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком. У рішенні Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2020 право на призначення пенсії за віком мають особи, які досягли пенсійного віку, за наявності страхового стажу 27 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки, мають особи, за наявності страхового стажу з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. - від 21 до 31 років. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи у Макіївській дитячій музичній школі № 1, оскільки виписки із наказу про прийняття на роботу не підтверджені у встановленому законом порядку. Позивач зазначає, що навчальний заклад «Музична школа №1 м. Макіївка» знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України і позивач позбавлена можливості, як і будь-хто інший, надати запитувані документи завірені чи підтверджені у встановленому законодавством порядку, оскільки всі українські печатки установ на непідконтрольній території знищені. Вказану відмову позивач вважає протиправною, з огляду на те, що станом на дату звільнення з навчального закладу «Музична школа №1 м. Макіївка» запис про звільнення підписаний посадовою особою (директором школи) та завірений печаткою установи. Звертає увагу суду, що у трудовій книжці чітко зазначені номери та дати наказів про призначення та звільнення позивача з посади без жодних виправлень та дописок. Документ, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, зберігання і видача яких покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання керівником підприємства, установи, організації правил ведення трудової книжки не може мати негативних наслідків для осіб, трудові книжки яких заповнюються таким керівником, а відтак, на думку позивача, вона не може нести відповідальність за правильність ведення та заповнення трудової книжки роботодавцем. Наголошує, що з записів її трудової книжки не вбачається підстав, з яких відповідач не визнав спірний страховий стаж.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 адміністративну справу №320/12099/20 передано до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

Листом Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 вих. №01-19/9275/20 матеріали адміністративної справи №320/12099/20 скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи перереєстровано, в порядку, визначеному пунктом 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 320/12099/21 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до довідки від 28.08.2017 року № позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

21 липня 2020 року позивач звернулася до Переяслав-Хмельницького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до абзацу 3 частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 29 липня 2020 за вих. № 12 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надіслало рішення № 12 від 27 липня 2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком. У рішенні Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи, які досягли пенсійного віку, за наявності страхового стажу 27 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки, мають особи, за наявності страхового стажу з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. - від 20 до 30 років. Відповідно до п.2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне рахування» страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. За наданими документами страховий стаж становить 25 років 5 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи у Макіївській дитячій музичній школі №1, оскільки дублікат трудової книжки заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58): запис в трудовій книжці про звільнення 31.08.2002 з Макіївської дитячої музичної школи №1 завірено печаткою установи, яка відповідно до вимог чинного на той час законодавства мала містити ідентифікаційний код установи. За умови надання додаткових документів про підтвердження роботи у вищезазначеному закладі страховий стаж буде переглянуто.

16 вересня 2020 року позивач звернулася із письмовою заявою до Переяслав-Хмельницького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, до якої долучила копії документів (виписки із наказу про прийняття на роботу), які підтверджували періоди роботи у Макіївській дитячій музичній школі №1.

13.10.2020 за вих. № 1000-0221-8/83611 Переяслав-Хмельницьким відділом обпуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області позивачу надана відповідь, що для перегляду страхового стажу про підтвердження роботи у Макіївській дитячій музичній школі № 1 їй необхідно подати заяву на призначення пенсії установленого зразка.

13.10.2020 позивач звернулася із письмовою заявою до Переяслав- Хмельницького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, у відповідності до абзацу 3 частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з доданими до неї документами.

10 листопада 2020 року позивач отримала лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з рішенням № 12 від 20 жовтня 2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком. У вказаному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) з 01.01.2020р., право на призначення пенсії за віком мають особи, які досягли пенсійного віку, за наявності страхового стажу 27 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки, мають особи, за наявності страхового стажу з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. - від 21 до 31 року. Відповідно до п.2 ст.24 Закону страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. До страхового стажу не зараховано період роботи у Макіївській дитячій музичній школі №1, оскільки виписки із наказу про прийняття на роботу не підтверджені у встановленому порядку. Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За наданими документами страховий стаж заявниці становить 25 років 6 місяців 4 дні. За умови надання додаткових документів про підтвердження роботи у вищезазначеному закладі страховий стаж буде переглянуто. За наявного страхового стажу право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 набуде в 63 роки.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст. 1 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

За правилами статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 2.23. Порядку № 22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з пунктом 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності);

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2. цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішенням № 12 від 20.07.2020 та 20.10.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У вказаному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до п.2 ст.24 Закону страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. До страхового стажу не зараховано період роботи у Макіївській дитячій музичній школі №1, оскільки виписки із наказу про прийняття на роботу не підтверджені у встановленому порядку.

У рішенні № 12 від 20.07.2020 та 20.10.2020 року в обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, відповідно до якого за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, вказана норма стосується випадків відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів чи ж наявності у трудовій книжці неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи.

Суд зауважує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу.

Суд звертає увагу, що навчальний заклад «Музична школа №1 м. Макіївка» знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України і позивач позбавлена можливості, надати додаткові документи на підтвердження стажу роботи у даній установі завірені у встановленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було вжито всіх можливих заходів для документального підтвердження наявності трудового стажу для зарахування періоду роботи з 01.09.1980 по 31.08.2002 до загального страхового стажу та надано: довідку видану директором «Музичної школи №1 м. Макіївка» про те, що позивач дійсно працювала викладачем по класу фортепіано в Дитячій музичній школі №1 з 01.09.1980 (наказ № 229 від 01.09.1980) по 31.08.2002 наказ №38 о/с від 31.08.2002); виписка з наказу № 229 від 01 вересня 1980 року по Макіївській дитячій музичній школі №1 про прийняття на роботу у якості викладача по класу фортепіано ОСОБА_1 з 01 вересня 1980 року; копію журналу обліку руху трудових книжок вкладишів до них Дитячої музичної школи №1, де за порядковим № 69 наявний запис про працевлаштування ОСОБА_1 у Макіївській дитячій музичній школі №1 на посаді викладача по класу фортепіано у період з 01.09.1980 по 31.08.2002, наявна відмітка про видачу їй дублікату трудової книжки НОМЕР_1 ; довідку форми ОК-5 ПФУ.

У ситуації, що розглядається, позивачем було надану відповідачу копію дубліката трудової книжки, в якій містяться записи саме про оспорюваний період її роботи.

Тому у відповідача, не має правових підстав витребовувати у позивача додаткові документи на підтвердження стажу роботи за спірний період та підстав для не зарахування до страхового стажу особи період її роботи, що підтверджений відповідними записами у трудовій книжці.

Також позивач у позовній заяві зазначає, що представники Пенсійного фонду в усній формі пояснили, що при звільненні з музичної школи у трудовій книжці зроблено запис про звільнення з роботи завірений печаткою, яка не відповідала вимогам законодавства на 2002 рік, а саме на печатці відсутній ідентифікаційний код установи. Тобто відповідачем не було зараховано в загальний стаж: з 01.09.1980 по 31.08.2002 - оскільки печатка в записі про звільненя не відповідає законодавству, а саме застарілого зразка (відсутні ідентифікаційний номер установи).

Суд звертає увагу, що у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємства в Україні», норми якого були чинними на час роботи позивача у спірний період, підприємство має самостійний баланс, розрахункові (поточні) та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також знак для товарів і послуг. Вимог щодо зазначення на печатці ідентифікаційного коду юридичної особи зазначений Закон не містив.

Опис печаток і штампів був визначений у розділі 4 Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 жовтня 1993 року № 643 (далі - Інструкція № 643). На час її прийняття вимога про зазначення на печатці ідентифікаційного номеру була відсутня.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 1994 року № 276 було затверджене Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності (далі - Положення № 276), яким вперше встановлено вимогу щодо зазначення номеру, що присвоюється суб`єкту господарювання під час його державної реєстрації.

Так, у відповідності до абз. 3 п. 11 Положення № 276 на печатках і штампах повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.

У зв`язку з прийняттям вказаного Положення, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 липня 1994 року № 379 були внесені зміни до Інструкції № 643. Зокрема, п. 4.2 вказаної інстанції було доповнено новим абзацом, який передбачав, що на печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію.

Разом з тим, зазначені нормативно-правові акти не передбачали визнання недійсними раніше виданих печаток та не встановлювали для суб`єктів підприємницької діяльності обов`язку здійснити заміну печатки у зв`язку із встановленням новим вимог до її оформлення.

З 01 січня 2004 року набув чинності Господарський кодекс України, відповідно до ч. 7 ст. 58 якого на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.

Положеннями п. 4 розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України було установлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Отже, фактично з 01 січня 2004 року для суб`єктів господарювання був встановлений обов`язок привести свої печатки у відповідність до вимог ч. 7 ст. 58 Господарського кодексу України. Разом з тим, строк приведення печаток у відповідність до зазначених вимог установлений не був.

На думку суду, та обставина, що печатка не відповідає законодавству, а саме застарілого зразка (відсутні ідентифікаційний код установи), не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.02.2018 року по справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Відповідно пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 09.08.2018 по справі № 654/890/17 провадження К/9901/22832/18.

Враховуючи те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, суд дійшов висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем подано до Пенсійного фонду України у Київській області належним чином засвідчену копію дублікату трудової книжки № НОМЕР_1 , в якій чітко визначені періоди її трудового стажу, а тому такі періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу на підставі інформації, внесеній в трудову книжку позивача.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.08.2020, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача, що є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (№ К/9901/2399/17).

В зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про те, що з метою відновлення прав позивача, належить вийти за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно здійснити розгляд заяви про призначення пенсії за віком та доданих до неї документів позивача та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України з урахуванням висновків суду у даній справі.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати у сумі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенеійного фонду України у Київській області № 12 датовані 27.07.2020 та 20.10.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з причини не зарахування до страхового стажу періоду роботи у Макіївській дитячій музичній школі №1.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно здійснити розгляд заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України з урахуванням висновків суду у даній справі.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.