Справа № 640/5227/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року м. Київ № 640/5227/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі також - Відділ, відповідач) в якому позивач просить суд:

- визнати рішення відповідача у вигляді постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 лютого 2021 року №63934060, прийнятої головним державним виконавцем Тичинською Оленою Олександрівною - протиправним та незаконним;

- скасувати рішення відповідача у вигляді постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 лютого 2021 року №63934060, прийнятої головним державним виконавцем Тичинською Оленою Олександрівною;

- визнати бездіяльність відповідача у виконавчому провадженні №63934060 розпочатому 16 грудня 2020 року при примусовому виконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року, згідно виконавчого листа від 07 грудня 2020 року №640/10791/19 - протиправною та незаконною.

Ухвалою суду від 03 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/5227/21, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) під головуванням судді Мамедової (Шрамко) Ю.Т .

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю вказаної вище судді на підставі розпорядження від 27 квітня 2022 року № 221, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 640/5227/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 640/5227/21 була розподілена на суддю Вовка П.В., у зв`язку з чим ухвалою суду від 02 травня 2022 року була прийнята до провадження; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач вважає безпідставним закриття відповідачем виконавчого провадження №63934060, оскільки відповідне судове рішення залишилось невиконаним, а відповідачем не було вчинено всіх передбачених законом дій для його виконання.

За час розгляду справи відповідачем не було надано суду відзиву або будь-якого іншого документу, зі змісту якого можливо було б встановити його ставлення до заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С ТА Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист № 640/10791/19, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання преміювання ОСОБА_1 за травень 2019 року із урахуванням висновків суду.

Постановою відповідача від 16 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження №63934060 з виконання зазначеного виконавчого листа суду.

Листом від 03 лютого 2021 року № 1314/1/23 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено відповідача про фактичне виконання рішення суду. При цьому, до такого листа боржником у виконавчому провадженні було додано лише копію першої сторінки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/10791/19 та копію наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2020 року № 166, яким позивача звільнено з військової служби у запас, виключено зі всіх типів забезпечення та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

18 лютого 2021 року відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №63934060 на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, у даному випадку має місце виконання рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, тобто його виконання мало здійснюватись у наведеному вище порядку.

Між тим, надані відповідачем суду матеріали виконавчого провадження не містять доказів дотримання наведеного вище нормативно закріпленого порядку, зокрема, відсутні докази здійснення перевірки виконавцем виконання рішення боржником, здійснення повторної перевірки наведених обставин тощо.

Зазначене, на думку суду, свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Щодо питання правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 лютого 2021 року №63934060, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З огляду на те, як викладено зміст виконавчого листа від 07 грудня 2020 року №640/10791/19, його фактичне виконання могло бути здійснене виключно шляхом повторного розгляду Військовою частиною НОМЕР_1 питання преміювання ОСОБА_1 за травень 2019 року із урахуванням висновків суду. Тобто, виключно у випадку надання боржником у виконавчому провадженні доказів здійснення повторного розгляду такого питання, виконавець був би уповноважений закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 вказаного Закону.

Водночас, матеріали справи не містять доказів вчинення Військовою частиною НОМЕР_1 таких дій. Відповідно, відповідач був позбавлений права приймати оскаржувану постанову.

При цьому, обставина звільнення позивача з військової служби у запас, його виключення зі всіх типів забезпечення та зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2020 року №166, не свідчить ні про фактичне виконання рішення суду у справі №640/10791/19, ні про неможливість його виконання з огляду на наступне.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Принцип обов`язковості судового рішення закріплений на рівні п. 9 ч. 1 статті 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що в таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Європейський суд з прав людини констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене в першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що в разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», у державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Більше того, обставина прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2020 року №166 мала місце до прийняття рішення у справі № 640/10791/19, а тому у будь-якому випадку не має впливу на процес виконання останнього.

Таким чином, з урахуванням вимог статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача у виконавчому провадженні №63934060, розпочатому 16 грудня 2020 року при примусовому виконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 20202 року, згідно виконавчого листа від 07 грудня 2020 року №640/10791/19;

- визнання протиправним та скасування постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження № 63934060 від 18 лютого 2021 року, прийнятої головним державним виконавцем Тичинською Оленою Олександрівною.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішення та бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення та бездіяльність не відповідають наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (49008, місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, будинок 100; ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні №63934060, розпочатому 16 грудня 2020 року при примусовому виконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року, згідно виконавчого листа від 07 грудня 2020 року №640/10791/19.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 63934060 від 18 лютого 2021 року, прийняту головним державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тичинською Оленою Олександрівною.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 КАС України.

Суддя П.В. Вовк