Справа № 826/15378/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м. Київ № 826/15378/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6901-17, прийняте Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 №79240-13, прийняте Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 29.07.2016 №1119-17, винесену Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 №262.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №826/15378/16, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 N 6901-17; податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 N 79240-13; податкову вимогу від 29.07.2016 N 1119-17; рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 N 262, прийняті Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постановою Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №826/15378/16 касаційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 скасовано в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №79240-13 від 30.06.2016, податкової вимоги №1119-17 від 29.07.2019 та рішення про опис майна у податкову заставу №262 від 29.07.2016, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 29.11.2021 адміністративну справу №826/15378/16 прийнято до провадження суддею Бояринцевою М.А. в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №79240-13 від 30.06.2016, податкової вимоги №1119-17 від 29.07.2019 та рішення про опис майна у податкову заставу №262 від 29.07.2016 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, замінено відповідача правонаступником.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що перед нарахуванням контролюючим органом йому транспортного податку у 2016 році відповідач не врахував усіх характеристик транспортного засобу, що належить йому на праві приватної власності. Враховуючи зазначене, на переконання позивача у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення №79240-13 від 30.06.2016.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкової вимоги №1119-17 від 29.07.2019 та рішення про опис майна у податкову заставу №262 від 29.07.2016 ОСОБА_1 вказав, що оскільки вказані рішення прийнятті на підставі податкового повідомлення-рішення №6901-17 від 12.06.2015, яке скасовано в судовому порядку в межах даної адміністративної справи, то такі рішення є нечинними, що має своїм наслідком їх скасування. Також позивач повідомив суд про неможливість надати розрахунок середньоринкової вартості належного йому у 2016 році транспортного засобу, здійсненого за допомогою офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, з урахуванням усіх характеристик автомобіля (тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення та пробіг). Зазначений розрахунок також не надано Міністерством економіки України, що підтверджується листом від 15.12.2021 №3821-07/58984-07.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність прийнятих контролюючим органом рішень. Представник ГУ ДПС у м. Києві, серед іншого, вказує, що транспортний засіб позивача міститься у Переліку легкових автомобілів з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016 (звітного) року, який надано останньому Міністерством економічного розвитку і торгівлі України листом від 22.02.2016 №3552-08/4797-03. Представник відповідача наголошував, що обов`язок визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає виключно на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку і, така вартість не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб`єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів. З урахуванням наведеного представник ГУ ДПС у м. Києві просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Land Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4999, рік випуску 2012, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а. с. 44).

Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено нарахування транспортного податку та сформовано податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6901-17, яким позивача зобов`язано сплатити податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Разом з тим, зважаючи на те, що позивачем не було сплачено вказане зобов`язання, податковим органом прийнято податкову вимогу від 29.07.2016 №1119-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 №262.

Також Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено нарахування транспортного податку та сформовано податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 №79240-13, яким зобов`язано позивача сплатити податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення, податкову вимогу про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними, позивач звернувся до суду.

Як вже було вказано судом вище, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №826/15378/16, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 N 6901-17; податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 N 79240-13; податкову вимогу від 29.07.2016 N 1119-17; рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 N 262, прийняті Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постановою Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №826/15378/16 касаційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 скасовано в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №79240-13 від 30.06.2016, податкової вимоги №1119-17 від 29.07.2019 та рішення про опис майна у податкову заставу №262 від 29.07.2016, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 залишено без змін.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 15.11.2021 слідує, що підставами для направлення адміністративної справи №826/15378/16 в частині позовних вимог на новий розгляд до суду першої інстанції були наступні обставини:

«В порушення наведених правових норм, суди попередніх інстанцій ухвалюючи рішення у даній справі дійсних обставин справи щодо того, чи є легковий автомобіль, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, об`єктом оподаткування транспортним податком у розумінні положень підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не встановили, розрахунку середньоринкової вартості належного ОСОБА_1 транспортного засобу, здійсненого за допомогою офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з урахуванням усіх характеристик автомобіля (тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг) не витребували.

В свою чергу, подана податковим органом до суду апеляційної інстанції інформація щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП "Держзовнішінформ", отримана ним від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, також не містить відповідних даних.

Принцип всебічності з`ясування обставин вимагає від суду надати правову оцінку кожному доводу, а у випадку неприйняття - навести відповідні аргументи.».

Вирішуючи спір по суті, з урахуванням висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 15.11.2021, суд застосовує положення чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Водночас, 24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності 01.01.2016, яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Оскільки Законом України N 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01.01.2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Положеннями статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VIII установлено з 01.01.2016 мінімальну заробітну плату у розмірі 1378 грн.

Таким чином, об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Згідно із підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України середньоринкова вартість легкових автомобілів визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

У свою чергу, методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 (далі - Методика), відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (далі - Порядок), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Згідно із пунктом 4 Порядку джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики).

При цьому, Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З огляду на викладене, при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом повинна використовуватися інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.

Така ж сама правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №804/112/17, від 13.03.2018 у справі №826/93000/16, від 15.11.2021 у справі 826/15378/16.

Проаналізувавши матеріали справи суд звертає увагу на те, що автомобіль позивача зазначений у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році та який доведений до відома ДФС України листом від 22.02.2016 №3252-08/4797-03.

Суд наголошує, що доводи позивача в частині того, що розрахунки щодо вартості транспортного засобу є неточними та такими, що визначені з порушенням чинного законодавства суд відхиляє, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження наведеного до суду не надано.

Слід відмітити, що ОСОБА_1 до пояснень від 28.12.2021 долучено лист Міністерства економіки України від 15.12.2021 №3821-07/58984-07, у відповідності до якого надати конкретну інформацію щодо середньоринкової вартості автомобіля марки Land Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4999, рік випуску 2012 не має можливості. Однак, проаналізувавши вказаний лист суд акцентує увагу на тому, що Міністерство економіки України не надало таку інформацію позивачу не у зв`язку із неможливістю надання її як такої, а у зв`язку із відсутністю у адвокатському запиті даних про марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг автомобіля у 2016 році.

Окрім цього, суд додаткового вважає за необхідне звернути увагу на те, що положеннями підпункту 267.6.10 пункту 267.10 статті 267 ПК України регламентовано, що фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Фізичні особи - нерезиденти у порядку, визначеному цим пунктом, звертаються за проведенням звірки даних до контролюючих органів за місцем реєстрації об`єктів оподаткування".

Суд враховує, що не звернення платника податку із відповідною заявою не позбавляє останнього права на оскарження до суду податкового повідомлення-рішення. Проте, суд вказує, що оскаржуючи відповідне податкове повідомлення-рішення позивач вказує на невірність розрахунку Міністерством економічного розвитку середньоринкової вартості автомобіля, однак не надає жодних доказів на спростування підстав включення безпосередньо транспортного засобу позивача до переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році.

При цьому, ОСОБА_1 звертаючись до Міністерства економіки України з метою отримання інформації щодо середньоринкової вартості транспортного засобу, що належить йому на праві приватної власності не надав безпосередньо інформації, що впливає на її обрахунок. Така інформація не була надана ним і під час нового розгляду даної адміністративної справи.

У відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 72 КАС України), а предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 72 КАС України).

За правилами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У той же час, частиною 2 статті 77 КАС України регламентовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону суд зазначає, що обов`язок, передбачений частиною 2 статті 77 КАС України не є абсолютним, тобто не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

В межах даної адміністративної справи ОСОБА_1 стверджуючи про невірність розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу не надає жодних належних та достатніх доказів на підтвердження наведеного, обмежуючись виключно твердженням про наявність таких обставин.

Натомість, суд вкотре акцентує увагу на тому, що повноваження податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі інформації про автомобілі середньоринкова вартість якого визначена Мінекономрозвитку і така вартість не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб`єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів. Більше того, до повноважень ДФС не входять повноваження з приводу перевірки визначеної Мінекономрозвитку середньоринкової вартості автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №820/4054/17.

Отже, приймаючи до уваги те, що транспортний засіб ОСОБА_1 зазначений у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році, зважаючи на відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження безпідставності включення останнього до такого переліку суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 №79240-13 діяв в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги наведене суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 №79240-13 відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкової вимоги №1119-17 від 29.07.2019 та рішення про опис майна у податкову заставу №262 від 29.07.2016 (далі - оскаржувані та/або спірні рішення) суд вкаже про наступне.

Так, як вже було зазначено вище, оскаржувані рішення прийняті Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 , не сплачено податкове зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6901-17.

У свою чергу, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6901-17 визнано протиправним та скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №826/15378/16, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 та залишена без змін також постановою Верховного Суду від 15.11.2021 в цій частині.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, оскільки останні прийнятті на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, яке, у свою чергу скасовано в судовому порядку.

Таким чином, адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення частково, то сплачений судовий збір позивачем підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 29.07.2016 №1119-17, винесену Державною податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 №262.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева