Справа № 280/13161/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 серпня 2022 року Справа № 280/13161/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6396-50 від 25.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Запорізькій області боргу у розмірі 37 788,74 грн.

-зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що не погоджується із спірною вимогою про сплату боргу (недоїмки). Вказує, що з грудня 2018 року по листопад 2021 року перебувала в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідно до довідок Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7 від 02.11.2021 Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району () було сплачено страхові внески за період з грудня 2018 року по вересень 2021 року . За таких обставин просить позовні вимоги задовольнити, спірне рішення скасувати.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області 08.02.2022 надав до суду відзив, у якому заперечував, з підстав того, що позивач з 19.01.2007 по 19.10.2021 була зареєстрована фізичною-особою підприємцем та за нею, згідно інтегрованої картки платника податків, рахується недоїмка за 2018-2020 роки по слат

і ЄСВ. Вказує, що нормами чинного законодавства встановлений безальтернативний обов`язок ФОП (з дня державної реєстрації підприємницької діяльності до дня держаної реєстрації припинення підприємницької діяльності) регулярно подавати звітність та сплачувані ЄСВ незалежно від отримання доходу (прибутку) у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Таким чином, вказує про те, що з 2018 року по 2020 рік у позивача наявний борг зі сплати ЄСВ, а тому позивачем правомірно винесено спірні вимоги про сплату боргу недоїмки. Просили у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 04.01.2022 адміністративний позов залишено без руху.

13.01.2022 позивачем усунено недоліки позовної зави.

Ухвалою судді від 18.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст. 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 18.01.2007 по 18.10.2021 була зареєстрована як фізична особа- підприємець (а.с. 16).

Відповідачем 25.05.2021 сформована вимога про сплату позивачу боргу (недоїмки) з ЄСВ від 25.05.2021 № Ф-6396-50 на суму 37788,74 грн. (а.с. 13).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, вимогу контролюючим органом сформовано на підставі автоматичних нарахувань єдиного соціального внеску в інтегрованій картці платника податків, а саме:

- 09.02.2018 в сумі 8448,0 грн. за 2017 рік (Нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік).;

- 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. за І кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОГІ, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

- 19.07.2018 в сумі 2457,18 грн. за II кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

19.10.2018 в сумі 2457,18 грн. за III кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

-21.01.2019 в сумі 2457,18 грн. за IV кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

-19.04.2019 в сумі 2754,18 грн. за І квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОГІ. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

-19.07.2019 в сумі 2754,18 грн. за II квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОП. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

-21.10.2019 в сумі 2754,18 грн. за III квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОП. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю).;

- 20.01,2020р. в сумі 2754,18 грн. за IV квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОН, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю).;

-21.04.2020 в сумі 2078,12 грн. за січень-лютий 2020р (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

- 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн. за червень 2020 року (Нараховано ЄВ ФОН. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);

- 19.10.2020 в сумі 3178,12 грн. за III квартал 2020 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю).

- 01.01.2021 нараховано єдиний внесок - 2200, 00 грн., за 4 квартал 2020 року.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірної вимоги, позивачка звернулася з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі Закон №2464) та норми Податкового кодексу України.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п.4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами п.1 частини два ст.6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.3 частини 1 статті 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується дні платників, зазначених у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно дні себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 частини першої ст.1 Закону № 2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема у першому реченні абзацу другого п. 2 частини першої ст. 7 слова "має право самостійно" замінено словом "зобов`язаний".

Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з грудня 2018 року по вересень 2021 року була тимчасово непрацездатна в зв`язку з доглядом за дитиною до 3-х років та отримувала соціальну допомогу в зазначений період.

Згідно наданої суду управлінням соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради інформації, за ОСОБА_1 у період з грудня 2018 року по вересень 2021 року зв`язку з отриманням позивачкою допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку нараховувався єдиний внесок. Сплата за позивачку єдиного внеску у період з грудня 2018 року зокрема по травень 2021 року підтверджується також наявними в матеріалах справи відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 17-20).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи Догляд за хворою дитиною).

Пунктом 4 частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх види (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

З вказаної норми вбачаються елементи соціального захисту осіб, які обтяжені здійсненням догляду за дитиною та не можуть здійснювати будь - який вид підприємницької (трудової) діяльності.

При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою КМ України від 02.03.2011 р. № 178, цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за осіб, які доглядаюсь за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до п. 2 ч, 2 вказаного Порядку єдиний внесок нараховується ^а осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

З аналізу зазначених матеріальних норм вбачається, що обов`язок сплати ЄСВ під час перебування особи у відпустці по догляду за дитиною саме з сум отриманих допомог покладається, на Державу.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що допомога по догляду за дитиною є допомогою по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованим особам (у т. ч. підприємцям) у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Тобто, застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок.

Системний аналіз Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дає підстави дійти висновку про те, що отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної допомоги по догляду за дитиною, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок, як гарантована державою виплата для певної категорії осіб, виключає обов`язок сплати нею як особою, що зареєстрована як фізична особа - підприємець, єдиного внеску, якщо при цьому підприємницьку діяльність вона фактично не здійснює та доходів від неї не отримує.

При цьому, положення Податкового кодексу України щодо випадків звільнення відповідної особи від сплати єдиного податку на період її непрацездатності є вузьким трактуванням випадків звільнення особи від сплати ЄСВ, оскільки іншими законодавчими актами визначено гарантоване право особи на отримання допомоги по догляду за дитиною віком до трьох років та специфіку сплати ЄСВ в такому випадку, та не може нівелювати права особи, закріплені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У даному спорі йдеться про неякісність, передусім, закону, що регулює спірні відносини, коли дитинство, материнство і батьківство, з одного боку, охороняються державою згідно ст. 51 Конституції України, що втілено також у праві особи на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримання від держави допомоги, а з іншого боку, профільний закон не корелюється із вказаного питання з Конституцією, щодо платників ЄСВ.

При цьому, у розумінні ст. 22 Закону № 1105 догляд за дитиною віком до трьох років є страховим випадком.

Натомість, положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» жодним чином не регулюють питання зі сплати ЄСВ відносно ФОПів, що перебувають на спрощеній системі оподаткування у період страхового випадку.

Судом встановлено, що з позивач з грудня 2018 року по вересень 2021 рік перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району було сплачено страхові внески за період з грудня 2018 року по вересень 2021 року за ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Таким чином, винесення нарахування відповідачем єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з грудня 2018 по травень 2021 року, на суму 20 331, 08 грн., призвело до подвійного стягнення з позивачки ЄСВ, що суперечить вимогам законодавства та положенню статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В свою чергу, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: за 2017 рік в сумі 8448,0 грн., за І кв-л 2018 року в сумі 2457,18 грн., за II кв-л 2018 року в сумі 2457,18 грн. за III кв-л 2018 року в сумі 2457,18 грн., частково за IV кв-л 2018 року 1638, 12 грн. (2457,18 грн. - 819, 06 грн. сплачена УПСЗН сума за грудень 2018 року), а разом у сумі 17 457, 66 грн. контролюючим органом визначена правомірно.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржена вимога № Ф-6396-50 від 25.05.2021 в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 20 331, 08 грн. (за грудень 2018 року-819,06 грн., за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., за II квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., за III квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., за IV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., (Нараховано ЄВ ФОН, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю)., за січень-лютий 2020 року в сумі 2078,12 грн., за червень 2020 року в сумі 1039,06 грн.; за III квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн.; за 4 квартал 2020 року в сумі 2200, 00 грн.) є протиправною і підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних, суд зазначає наступне.

Згідно з Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 р. за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Згідно з главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:

реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;

реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;

реєстр контролю наявності ІКП без ознаки «Платник відсутній в реєстрі» відкритої платнику, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку;

Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:

у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;

у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку,- здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою «Платник відсутній в реєстрі».

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд зазначає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою судового захисту має бути усунення перешкод в реалізації права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Отже вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, оскільки суми єдиного соціального внеску, нараховані у спірній вимозі № Ф-6396-50 від 25.05.2021 з грудня 2018 року по грудень 2020 року на суму 20331, 08 грн. були нараховані протиправно, то спірна вимога в цій частирні підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково .

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Запорізькій області № Ф-6396-50 від 25.05.2021 в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 20 331, 08 грн.,

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 20 331, 08 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1618, 00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В.Стрельнікова