Справа № 826/1347/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 травня 2022 року м. Київ№ 826/1347/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Акордбанк» (далі - позивач, ПАТ КБ «Акордбанк») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» з вимогами щодо:

- визнання протиправними дій відповідача, які полягають у складанні та затвердженні Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк» в частині позбавлення ПАТ КБ «Акордбанк» права на позачергове задоволення кредиторських вимог у сумі 374 931,51 грн за рахунок предмета застави (майна ПАТ «УПБ»);

- визнати протиправним та скасувати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.12.2015 «Про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «УПБ» в частині віднесення кредиторських вимог ПАТ КБ «Акордбанк» у сумі 374 931,51 грн до сьомої черги погашення;

- визнати за ПАТ КБ «Акордбанк» право на позачергове задоволення кредиторських вимог до ПАТ «УПБ» у сумі 374 931,51 грн за рахунок предмета застави: майна ПАТ «УПБ»;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача заподіяну протиправними діями та рішенням шкоду у сумі 374 931,51 грн.

Позов обґрунтовано тим, що протиправними діями та рішенням відповідача порушуються права Банку, оскільки кредиторські вимоги до ПАТ «УПБ» відповідачем визнані, зазначену суму позивач не оспорює.

Проте, не зважаючи на існуючий та дійсний Договір застави майнових прав, кредиторські вимоги віднесено до сьомої черги погашення. Разом з тим, відповідно до чинних положень законодавства майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

Також позивач зазначає, що протиправними діями відповідача щодо визнання Договору застави нікчемним та недійсним, а також позбавленням права на позачергове задоволення вимог, порушено вимоги частини третьої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та завдано позивачу матеріальної шкоди.

Позивач звертає також увагу, що ТОВ «Євроцивілбуд 1» погашено заборгованість перед ПАТ «УПБ» за Договором відкриття траншенвої кредитної лінії №766 від 29.11.2013, що підтверджується листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації від 10.08.2015 №01-10/3821, тому всі отримані від ТОВ «Євроцивілбуд 1» кошти мають спрямовуватися на погашення зобов`язань перед ПАТ «УПБ» за кредитним договором автоматично.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 10 березня 2016 року, запропоновано відповідачу надати письмові заперечення проти позову та усі наявні докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2016 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №826/1347/16.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року поновлено провадження у справі №826/1347/16, визначено подальший розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач не подавав до суду письмових заперечень або відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Український професійний банк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Акордбанк» 04 лютого 2011 року укладено Генеральний договір №7977-К про порядок проведення міжбанківських операцій.

Між ПАТ «Український професійний банк» (Заставодавець) та позивачем (Заставодержатель) 30 квітня 2015 року укладено договір застави майнових прав №DZ-10572, згідно якого забезпечується вимога Заставодержателя, що випливає з Міжбанківської Угоди, укладеної між Заставодержателем та Заставодавцем відповідно до Генерального договору про порядок проведення міжбанківських операцій №7977-к від 24.02.2011 року, шляхом обміну підтвердженнями у форматі T10572UAH та від 27.04.2015 року, за умовами якого Заставодержатель надав Заставодавцю кредит (овернайт), залишок за яким складає 17 000 000,00 грн.

Розмір забезпеченої заставою вимоги складає: суму заборгованості відповідно до Основного договору, але в межах суми 17 000 000,00 грн; суму процентів за фактичне користування кредитними коштами; суму штрафних санкцій, пені та інших платежів і нарахувань, які можуть виникнути внаслідок порушення Заставодавцем своїх зобов`язань за Основним договором, а також витрат Заставодержателя з реалізації заставлених майнових прав, майна, тощо.

У розділі 2 вказаного договору зазначено, що предметом застави є наступні майнові права Заставодавця: право вимоги грошових коштів у сумі 39 938 000,00 грн (заборгованість по кредиту та/або процентах) за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №766 від 29.11.2013 року (з будь-якими наступними змінами), укладеного між Заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1», ідентифікаційний код 35231895.

Розділом 6 цього договору передбачено, що за рахунок заставлених майнових прав Заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свої вимоги, які виникають у разі прострочення виконання або невиконання Заставодавцем умов Міжбанківської Угоди, укладеної між Заставодержателем та Заставодавцем відповідно до Генерального договору про порядок проведення міжбанківських операцій №7977-к від 24.02.2011 шляхом обміну підтвердженнями у форматі ТІ 0572UAH та від 27.04.2015 року, враховуючи проценти та відшкодування збитків, шляхом реалізації заставлених майнових прав.

26 травня 2016 року додатковою угодою до договору застави майнових прав №DZ-10572 від 30.04.2015 року внесені зміни щодо розміру предмети застави.

Постановою Правління Національного банка України від 30.04.2015 року №293/БТ ПАТ «Український професійний банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку у зв`язку з виявленням порушень нормативно-правових актів Національного банку України.

28 травня 2015 року прийнято постанову Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних».

З 31 серпня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Український професійний банк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно.

04 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття та визнання вимог кредитора на загальну суму 1 308 904,11 грн, з урахуванням процентів за користування кредитом за період з 05.05.2015 року по 27.08.2015 року включно, просив позачергово задовольнити суму зазначених вище вимог за рахунок предмета застави (грошових коштів, отриманих боржником від ТОВ «Євроцивілбуд 1»).

21 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зменшення заявлених вимог кредитора, в якій просив прийняти попередньо подану заяву (вих. № 04-31/303 від 03.09.2015 року) про прийняття та визнання вимог кредитора до розгляду; визнати забезпечені заставою вимоги ПАТ «КБ «Акордбанк», як кредитора до ПАТ «Український професійний банк» на загальну суму 557 945,20 грн (частина нарахованих процентів за користування кредитом за період з 05.05.2015 року по 27.08.2015 року включно); позачергово задовольнити суму зазначених вище вимог ПАТ «КБ «Акордбанк» за рахунок предмета застави (грошових коштів, отриманих боржником від ТОВ «Євроцивілбуд 1»).

Відповідач, листом від 17.09.2015 року № 01-10/4824, повідомив ПАТ «КБ «Акордбанк» про нікчемність договору застави майнових прав від 30.04.2015 року №DZ-10572, відповідно до якого Банк передав (відступив) ПАТ «КБ «Акордбанк» належні Банку майнові права за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №766 від 29.11.2013 року, укладеним між ТОВ «Євроцивілбуд 1» та Банком. Крім того, звернуто увагу на те, що відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вважаючи незаконними зазначені дії відповідача щодо визнання договору застави нікчемним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни від 17.09.2015 року щодо визнання нікчемним та недійсним договору застави майнових прав №DZ-10572 від 30.04.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «АКОРДБАНК», скасовано зазначене рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито на підставі частини першої статті 157 КАС України (у редакції до 15.12.2017).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №826/23045/15 змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №826/23045/15 - залишено без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів внаслідок прийняття такого наказу.

Права позивача не можуть бути порушені внаслідок видання внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку.

Повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

Повертаючись до обставин даної справи №826/1347/16, судом встановлено, що питання, яке ставить позивач щодо прийняття та визнання кредиторських вимог на суму 1308904,11 грн оформлені заявою від 03.09.2015 №04-31/303. Надалі, заявою від 21.09.2015 позивач зменшив суму вимог до 557 945,20 грн.

Відповідачем при цьому визнано (акцептовано) кредиторські вимоги позивача до ПАТ «УПБ» на суму 374 931,51 і зазначену суму позивач не оспорює.

Разом з тим, позивач оскаржує неправомірні, на його думку, дії відповідача щодо віднесення кредиторських вимог до сьомої черги погашення відповідно до рішення від 10.12.2015 «Про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «УПБ», при тому, що існує та діє Договір застави майнових прав, посилаючись на положення частини третьої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

В силу вимог частини другої статті19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України в редакції, чинній на час прийняття судом першої інстанції рішення).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (стаття 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

У цій справі правовідносини стосуються бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо невикористання майна, яке є предметом застави за Договором застави майнових прав від 30.04.2015 року та зобов`язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «УПБ», шляхом визначення вимог ПАТ «КБ «Акордбанк» в розмірі 374931,51 як таких, що забезпечені заставою.

Структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III), за змістом статті 2 якого банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Разом з тим, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Таким чином, із моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин. При цьому у приватноправових відносинах, зокрема під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У свою чергу, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Разом з тим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у пункті 4 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI.

Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у частині першій статті 48 Закону №4452-VI, збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у частинах тертій, п`ятій статті 22 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Виходячи із змісту позовних вимог, позивач ставить питання про визнання за ним права на позачергове задоволення кредиторських вимог до ПАТ «УПБ».

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №811/568/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16, від 30 травня 2018 року у справі № № 826/5303/16.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Отже, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору ця справа підлягає розгляду господарським судом у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, питання щодо повернення судового збору буде вирішено у разі надходження відповідного клопотання від позивача, яким сплачено судовий збір при зверненні до суду з адміністративним позовом.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 238, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Келеберда