Справа № 200/874/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року Справа№200/874/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, при Донецькій обласній державній адміністрації від 16.04.2020, оформлене протоколом № 4 в частині відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1);

- зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__році" (категорія 1) серії А синього кольору й звернутись до уповноваженої особи Донецької обласної державної адміністрації із клопотанням щодо прийняття рішення про видачу (заміну) посвідчення;

- зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію видати (замінити) ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) посвідчення нового зразка "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__році" (категорія 1) серії А синього кольору.

07 лютого 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, клопотання представника позивача про поновлення строку звернення позивача до суду з позовною заявою вирішено розглянути під час розгляду справи.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" президент України ОСОБА_2 постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Донецький окружний адміністративний суд розташований в м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Слов`янськ, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану" від 12 квітня 2022 року № 440 відповідно до статті 60-2 Кодексу законів про працю України, статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та статті 17 Закону України "Про державну службу" Кабінет Міністрів України, установлено, що у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

В таких умовах керівництвом Донецького окружного адміністративного суду задля збереження життя та здоров`я працівників та відвідувачів суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи установи в дистанційному режимі.

13 червня 2022 року від відповідача на виконання ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі надійшли письмові пояснення, згідно яких відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого Постановою КМ України від 11 липня 2018 року № 551, особи для отримання посвідчення подають заяви разом з необхідними документами до районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг, які у подальшому спрямовуються до Регіональної комісії, тож, оскільки документи ОСОБА_1 до Регіональної комісії було надано Великоновосілківською райдержадміністрацією, то Великоновосілківську райдержадміністрацію було повідомлено про прийняте рішення для подальшого повідомлення заявника.

Також відповідачем надано до суду копію супровідного листа №0.6/16-2523/4-20 від 28.04.2020 адресованого Великоновосілківській райдержадміністрації, до якого додано Витяг з протоколу №4 від 16.04.2020 року Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, яким позивачу відмовлено у видачі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські АЕС у році" (категорії 1) серія А.

25 липня 2022 року ухвалою суду витребувано у відповідача ґрунтовні письмові пояснення по суті адміністративного спору, а також витребувано у Великоновосілківської районної державної адміністрації докази повідомлення ОСОБА_1 про наслідки розгляду Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Донецької обласної державної адміністрації питання про видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські АЕС у році" (категорії 1) серія А та надсилання на її адресу Витягу з протоколу №4 від 16.04.2020 року Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи про відмову у видачі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські АЕС у році" (категорії 1) серія А.

09 серпня 2022 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі.

Від Великоновосілківської районної державної адміністрації витребувані ухвалою суду від 25 липня 2022 року письмові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та перебуває на обліку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.03.2017 року №.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Посвідчення видано Донецькою обласною державною адміністрацією 06.12.2004 року безстроково, має відбиток печатки «ПЕРЕРЕЄСТРОВАНО».

Згідно вкладки № 631317 до посвідчення Серії НОМЕР_3 позивач є учасником ЛНА на ЧАЕС, вкладка до посвідчення дійсна безстроково, без посвідчення не дійсна.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_4 від 19 квітня 2005 року, 06.12.2004 року (з 31.12.2012 року) позивач безстроково є отримувачем пенсії по інвалідності як особа з інвалідністю 3 групи (ЧАЕС).

Відповідач - Донецька обласна державна адміністрація в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 6, організаційно-правова форма - орган державної влади.

Розпорядженням Голови Донецької обласної державної адміністрації від 21.08.2018 року № 1026/5-18, затверджено Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно п.1 якого вказана Комісія є постійно діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що є постраждалою 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи.

15 квітня 2019 року позивач звернулась до УСЗН Великоновосілківської РДА із заявою та необхідним пакетом документів для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та видачі нового посвідчення встановленого зразка.

Згідно відповіді УСЗН Волноваської районної державної адміністрації від 22.12.2021 р. № 09.1-1319 позивач з 22.05.2017 року перебувала на обліку в УСЗН Великоновосілківської РДА як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1.

Проте, рішенням відповідача від 16.04.2020, оформленим протоколом № 4, позивачу відмовлено у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та видачі посвідчення нового зразка «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19 році» (категорія 1) серії А синього кольору у зв`язку з тим, що надані копії документів не підтверджують факт виконання нею робіт у зоні відчуження.

Особова справа заявника повернута без розгляду на засіданні Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, при Міністерстві соціальної політики України у зв`язку із відсутністю спірності питання.

Позивач вважає, що вказане рішення (відмова) відповідача у встановленні позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та видачі відповідного посвідчення нового зразка є протиправним, суперечить вимогам чинного законодавства та порушує законні права та інтереси позивача, а тому воно підлягає скасуванню в частині відмови позивачу.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Регіональної комісії із заявою про розгляд особової справи щодо встановлення статусу особи «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році» та надала копії наступних документів для встановлення статусу: заяви; посвідчення серії НОМЕР_3 від 06 грудня 2004 року; довідки МСЕК серії 10 ААА № 440002 від 22 липня 2010 року; довідки ВАТ «Судноплавна компанія «Волзьке пароплавство» від 16 січня 2001 року № 04-ок, в підтвердження роботи ОСОБА_3 на посаді провідника «д/э «Грузия», який дислокувався у Київському водосховищі; трудової книжки, що підтверджує роботу провідником на «д/э «Грузия»; довідки про право на підвищений розмір оплати праці б/н., яка не відповідає довідці про підвищену оплату праці в зоні відчуження, в якій мають бути зазначені кількість днів і населений пункт, та підтверджуватися первинними документами, та взагалі не містить жодної інформації про юридичну особу - роботодавця; свідоцтва про шлюб від 09 серпня 1997 року, актовий запис № 422; тимчасової перепустки; паспорта та довідки платника податків.

Додатково до Регіональної комісії було надано: копію листа (мовою оригіналу): «Государственное предприятие «Российский государственный концерн по производству электрической и тепловой энергии на атомных станциях» Концерн «РОСЭНЕРГОАТОМ», що містить загальні відомості про те, що робітники Волзького пароплавства приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з зазначенням комплексу робіт; копію наказу Волзького об`єднання річкового пароплавства від 05 серпня 1986 року № 71 (мовою оригіналу): «О передаче судов в аренду», що містить відомості про передання суден в оренду Міненерго СССР; копію листа адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення від 03 листопада 1998 року № 13/1379, котрий містить загальні відомості про участь екіпажу суден Волзького об`єднаного пароплавства в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; копію листа Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" від 05 листопада 1998 року № 01-03-10, що містить загальні відомості про деякі дизель електровози, які були направлені у зону аварії на ЧАЕС в період з 01 липня 1986 року по 09 жовтня 1989 року; копію наказу Волзького об`єднання річкового пароплавства від 02 жовтня 1986 року № 22с, що містить відомості про підвищення заробітної плати робітникам, які перебувають у населеному пункті Зелений Мис; копію листа Державного комітету Російської Федерації по соціальному захисту громадян та реабілітації територій, постраждалих від Чорнобильської та інших радіаційних катастроф від 07 липня 1993 року № т/4-10-3212, де містяться відомості про віднесення населених пунктів до зон радіоактивного забруднення, де вказано селище Страхолісся (Зелений Мис); копію наказу від 13 серпня 1986 року № 810/л в доповнення до наказу від 09 серпня 1986 року № 809/л про направлення в Зелений Мис на Київське водосховище провідником «д/э «Грузия» ОСОБА_4 ; копію наказу від 09 серпня 1986 року № 809/л, де містяться загальні відомості щодо направлення з 10 серпня 1986 року по 01 травня 1987 року команди дизель електровозів для розміщення та обслуговування персоналу, який приймає участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; копію листа АТ "Судноплавна компанія Волзьке пароплавство" від 03 жовтня 2019 року № 1843/18-23-8, що підтверджує знаходження ОСОБА_3 в селищі Зелений Мис з 14 вересня 1986 року по 30 листопада 1986 року.

Відповідач також зазначив, що відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», с. Страхолісся (Зелений Мис) не відноситься до зони відчуження.

На засіданні Регіональної комісії 12 грудня 2019 року було розглянуто надані копії документів ОСОБА_1 та вирішено направити документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України (далі - Комісія зі спірних питань), у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або населені пункти зони відчуження (протокол від 12 грудня 2019 року № 15).

Департаментом у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Мінсоцполітики листом від 04 березня 2020 року № 393/0/78-20/291 повернуто особову справу ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю спірності питання внаслідок того, що надані документи не підтверджують факт виконання робіт у зоні відчуження.

Регіональною комісією 16 квітня 2020 року винесено рішення щодо відмови у видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що особова справа не містить спірності питань та повернута без розгляду на засіданні Комісії зі спірних питань, а надані копії документів не підтверджують факт виконання заявником робіт у зоні відчуження (протокол від 16 квітня 2020 року № 4).

Відповідач вважає, що додані до позову документи, які не надавалися на розгляд Регіональної комісії, а саме довідка Октябрьського БТОФ, довідка ВАТ "Октябрьский ССРЗ", розрахункові відомості на заробітну плату за 1986 рік, табелі робочого часу та днів відпустки членів екіпажу за 1986 рік, також не підтверджують саме факт виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, а містять лише посилання на можливу участь позивача у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії у зоні відчуження.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Дослідивши надані сторонами документи, суд встановив наступне.

Листом від 22.12.2021 року №09.1-1319 адвоката позивача Берзіня С.Л. повідомлено про прийняття відповідачем рішення у формі протоколу № 4 від 16.04.2020 року, яким позивачу відмовлено у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та надано копію відповідного протоколу.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 09 серпня 1997 року, виданого Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, 09.08.1997 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , прізвище позивача до укладення шлюбу «Рівна», після укладення шлюбу « ОСОБА_6 ».

Згідно запису трудової книжки НОМЕР_6 , позивач переведена 14.08.1986 року провідником д/е «Грузія».

Також в матеріалах адміністративної справи наявна тимчасова перепустка до зони відчуження №212 д/е «Грузія» на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно довідки ВАТ «Суднохідна компанія «Волзьке пароплавство» від 16.01.2001 року №04-ОК, ОСОБА_3 працювала в РСРЗ ім. 40-ї річниці Жовтня з 14.09.1986 по 30.11.1986 (наказ № 810/л від 13.08.1986 року» на посаді провідника д/є «Грузія», який перебував в Київському водосховищі 30-ти кілометрової зони відчуження та обслуговувала учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно листа АТ «Суднохідна компанія «Волзьке пароплавство» від 03.10.2019 №1843/18-23-8, ОСОБА_4 1966 р.н. згідно з судновим журналом працювала на посаді провідника на д/е «Грузія» Горьківського РСРЗ імені 40-ї річниці Жовтня Волзького Об`єднаного річкового пароплавства.

ОСОБА_3 відповідно до рішення голови Урядової комісії, заступника Голови Ради Міністрів СРСР Вороніна Л.А. від 2 червня 1986 року та наказу Міністра річкового флоту № 95-ДСП від 6 червня 1986 р., Наказу № 810/л від 13.08.1986р. перебувала на роботі у 30 км зоні відчуження з ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, а саме у с. Зелений мис згідно з наказом № 810/л від 13.08.1986р. у період із 14-го серпня 1986 року по 30-е серпня 1986 року, у період із 14-го вересня 1986 р. до 30-го листопада 1986 р.

У період перебування д/е «Грузія» у 30-км зоні відчуження з ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЗС ОСОБА_3 встановлена доплата 2 руб. 60 коп. на добу - відшкодування витрат, пов`язаних із тимчасовим переведенням в іншу місцевість згідно з наказом 809/л від 09.08.1986 р.

Заробітна плата в період перебування д/е «Грузія» в 30 км зоні відчуження з ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЗС ОСОБА_3 , відповідно до розрахункової відомості на заробітну плату, склала: у період із 14-го серпня 1986 р. по 30-е серпня 1986 р. - 46 крб. 80 коп. у період із 14-го вересня 1986 р. по 30 вересня 1986 р. - 241 крб. 52 коп. у період із 01-го жовтня 1986 р. по 31 жовтня 1986 р- 252 крб. 18 коп. у період із 01-го листопада 1986 р. до 30-го листопада 1986 р. - 299 крб. 54 коп.

Відповідно до наказу № 810/л від 13.08.1986 р. ОСОБА_3 було направлено у с. Зелений мис села Страхолісся Іванківського району Київського водосховища в період з 14 серпня 1986 року по 30 серпня 1986 року, в період з 14 вересня 1986 р. до 30 листопада 1986 р.

Відповідно до листа Державного комітету рф № Т14-10-3212 від 07.06.1993 р. та Постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року п. Зелений мис села Страхолісся Іванківського району віднесено до зони радіоактивного забруднення.

Відповідно до наказу № 22с від 02.10.1986 р. суду проектів 785 з 03 вересня до 30 вересня 1986 р. було направлено до с. Зелений мис. Посадові оклади членам екіпажів судів, зокрема і ОСОБА_3 , період із 03 вересня до 30 вересня 1986р. підвищено на 2,5%.

Вказаним листом АТ «Суднохідна компанія «Волзьке пароплавство» від 03.10.2019 №1843/18-23-8 підтверджено, що д/з "Грузія" відноситься до проекту судів 785.

Відповідно до Наказу Волзького об`єднаного ордену леніна річного пароплавства від 09.08.1986 року № 809/Л, на виконання Наказу начальника ВРОП за №305 від 30.07.1986 року для розміщення та обслуговування персоналу, що бере участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС направлено з 10.08.1986 року по 01.05.1987 року команду д/е «Грузія».

Відповідно до Наказу Волзького об`єднаного ордену Леніна річного пароплавства від 13.08.1986 року № 810/Л, в доповнення до Наказу від 09.08.1986 року № 809/Л до Зеленого Мису на Київському водосховищі провідником д/е «Грузія» направлено ОСОБА_3 .

Згідно Наказу Волзького об`єднаного ордену леніна річного пароплавства від 02.10.1986 року №22с «Про оплату праці робітників, зайнятих на роботах в районах з підвищеною радіоактивністю у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС», на підставі розпорядження Ради Міністрів Української ССР від 10.09.1986 року №530-рс, згідно якого пункт Зелений мис включено в перелік районів та робіт з підвищеною радіоактивністю на строк з 3 вересня по 30 вересня 1986 року, направленим в район Зелений Мис інженерно-технічним працівникам Управління пароплавства, УРСа и підприємств, відповідальному керівнику групи суден на період перебування в зазначеному районі з 03 вересня по 30 вересня 1986 року підвищено посадові оклади на 25 відсотків за фактичний час.

Згідно листа Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення від 03.11.1998 року №13/1379 «Про участь екіпажів суден Волзького об`єднаного пароплавства в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», судно Волзького об`єднаного пароплавства Горьківського РСРЗ ім. 40-річча Жовтня «Грузія» були направлені в зону аварії на Чорнобильській АЕС для участі в роботах з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в період з 01.07.1986 року по 09.10.1989 року. В зазначений період роботи екіпажі суден та робітники ресторанів займались обслуговуванням робітників Чорнобильської АЕС, які проживали на суднах та учасників ліквідації наслідків аварії.

Згідно листа ДП «Російський державний концерн з виробництва електричної та теплової енергії на атомних станціях» від 18.05.1998 року № 27-16/973 «Про підтвердження участі робітників пароплавства в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», Концерн «Енергоатом» підтверджує участь річників Волзького пароплавства в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-кілометровій зоні ними виконувались роботи; щодо забезпечення, осіб що проживали на суднах цілодобовим харчуванням; доставки готового харчування в термосах до четвертого блоку ЧАЕС; організації харчування в польових умовах в 30-кілометровій зоні 350-400 людей-ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, які не мають можливості харчуватись на суднах (бульдозеристи, трактористи та інші спеціалісти); дозиметричного контролю спецодягу, спецвзуття ліквідаторів аварії, суднових меблів, постільної білизни, щотижнева закупка в 30-кілометрової зоні на складах м. Чорнобиля хімічних реактивів, спецодягу, обтиральних матеріалів.

Згідно довідки Жовтневого БТОФ «Про виплату грошового утримання підвищених розмірів» за роботу в зону відчуження Чорнобильської АЕС, виданій ОСОБА_3 , в тому, що вона відповідно до рішення Урядової комісії приймала участь з 14.08.1986 року по 30.11.1986 року (Наказ №810/Л від 13.08.1986 року) в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відряджена до місця дислокації д/е «Грузія» та працювала в якості провідника. Мала посадовий оклад в розмірі 93 руб. 50 коп., середньомісячна фактична заробітна плата за час знаходження у відрядженні з урахуванням надбавок за знаходження в радіаційній зоні склала 536 руб. 86 коп. (підстава журнал заробітної плати).

В матеріалах адміністративної справи також міститься розрахункова відомість на заробітну плату за вересень 1986 №11 шифр №5519 Журнал №037506, згідно якої ОСОБА_3 виплачено підвищений посадовий оклад 116,87 руб. (25 % від посадового окладу 93 руб. 50 коп.).

Згідно розрахункової відомості на заробітну плату за жовтень 1986 №12 шифр №6132 Журнал №037506, ОСОБА_3 виплачено підвищений посадовий оклад 116,88 руб. (25 % від посадового окладу 93 руб. 50 коп.).

Згідно розрахункової відомості на заробітну плату за листопада 1986 №13 шифр №6774 Журнал №037506, ОСОБА_3 виплачено підвищений посадовий оклад 116,88 руб. (25 % від посадового окладу 93 руб. 50 коп.).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обставини та підстави щодо відмови відповідача у видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ___році (категорія 1) серії А позивачу у зв`язку з не підтвердженням факту виконання робіт у зоні відчуження, підтверджено відповідачем та відповідними доказами, а тому вони не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Щодо розгляду клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Позивач звернулась до суду з позовною заявою 14.01.2022 року.

В ухвалі від 24 січня 2022 року суд встановив, що 28 грудня 2021 року представник позивача отримав поштове відправлення № 314 із листом УСЗН Волноваської районної державної адміністрації від 22.12.2021 р. № 09.1-1319, в якому надано відповідь на адвокатський запит № 107-з від 14.12.2021 р. про розгляд питання про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), а також надано копію оскаржуваного рішення відповідача від 16.04.2020, що оформлене протоколом №4, тобто позивач до 28.12.2021 р. особисто чи через представника не отримувала, в тому числі під підпис, та не була ознайомлена зі змістом рішення відповідача від 16.04.2020, у тому числі через карантинні обмеження через епідемію коронавірусу, встановлені у березні 2020 р. до теперішнього часу, і постійне проживання на території ООС у м. Донецьк.

Вказаною ухвалою позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

31 січня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, яка обґрунтована тим, що 30 грудня 2021 року він отримав поштове відправлення № 314 з листом УСЗН Волноваської районної державної адміністрації від 22.12.2021 р. № 09.1-1319, в якому надано відповідь на його адвокатський запит № 107-з від 14.12.2021 року про розгляд питання про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), а також надано копію вищевказаного рішення відповідача від 16.04.2020, оформлене протоколом № 4.

Представник позивача вказав, що позивач ОСОБА_1 до 30.12.2021 року особисто чи через представника не отримувала, в тому числі під підпис, та не була ознайомлена зі змістом рішення відповідача від 16.04.2020, а також звертає увагу на карантинні обмеження через епідемію коронавірусу COVID-19, започатковані у березні 2020 року, які тривають до теперішнього часу, оскільки позивач постійно проживає на території ООС у м. Донецьк.

Представник позивача також зазначив, що доказів неотримання до 30.12.2021 року копії оскаржуваного рішення відповідача від 16.04.2020, оформленого протоколом № 4, у позивача немає, оскільки в силу правовідносин такі докази зберігаються у відповідача або УСЗН Волноваської районної державної адміністрації, яке тільки 22.12.2021 направило вперше його на адресу представника Картамишевої В.Є.

13 червня 2022 року від відповідача на виконання вказаної ухвали надійшли письмові пояснення, згідно яких відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою України від 11 липня 2018 року № 551, особи для отримання посвідчення подають заяви разом з необхідними документами до районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг, які у подальшому спрямовуються до Регіональної комісії, тож, оскільки документи ОСОБА_1 до Регіональної комісії було надано Великоновосілківською райдержадміністрацією, то Великоновосілківську райдержадміністрацію було повідомлено про прийняте рішення для подальшого повідомлення заявника.

Також відповідачем було надано до суду копію супровідного листа №0.6/16-2523/4-20 від 28.04.2020 адресованого Великоновосілківській райдержадміністрації, до якого додано Витяг з протоколу №4 від 16.04.2020 року Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, яким позивачу відмовлено у видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські АЕС у році» (категорії 1) серія А.

Докази фактичного направлення вказаних документів засобами поштового або електронного зв`язку відповідачем до суду не надано.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 25 липня 2022 року відповідачем надано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що позивачка мала дізнатися про порушення своїх прав та інтересів ще у травні 2020 року, саме коли управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації направляло поштовою кореспонденцією оскаржуване рішення Регіональної комісії на зазначену у заяві від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 адресу ( АДРЕСА_2 ), однак поштове відправлення повернулося на адресу управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації 19 червня 2020 року з відміткою про повернення з причини відсутності адресата за вказаною адресою, яке додано до письмових пояснень.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України через байдужість до своїх прав, що не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, обставини наведені представником позивача в позовній заяві та клопотанні про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою відповідач не вважає належним обґрунтуванням.

Суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на наступне.

Дослідивши надані сторонами документи, суд встановив, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б давали суду достеменно встановити, що позивачу було відомо про результати розгляду відповідачем його заяви на видачу спірного посвідчення до отримання представником відповідача відповіді на адвокатський запит 28.12.2021 року.

Поряд з цим, суд враховує, що позивач зареєстрована у м. Донецьку, яке тимчасово непідконтрольне українській владі, що є загально відомим фактом, та не може заперечуватись відповідачем.

Повернення поштового відправлення зі спірним рішенням тільки доводить факт відсутності позивача з адресою перебування на обліку в якості внутрішньо переміщеної особи та неотримання останнім оскаржуваного рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. N 630 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» внесено до актів Кабінету Міністрів України щодо запобігання поширенню на території України наступні зміни:

- у пункті 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. N 338 "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" - із зміною, внесеною постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2022 р. N 318 (Офіційний вісник України, 2022 р., N 26, ст. 1403), слово "травня" замінити словом "серпня";

- у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2021 р., N 1, ст. 14, N 100, ст. 6606; 2022 р., N 25, ст. 1237) цифри і слово "31 травня" замінити цифрами і словом "31 серпня".

Тобто, встановлені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження були дійсними як на момент надсилання оскаржуваного рішення позивачу в 2020 році, так і на теперішній час.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata», особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем було доведено до відома позивача наслідки розгляду її заяви про видачу спірного посвідчення, поряд з цим, проведення ООС на території м. Донецьк та введення карантинних обмежень на території України є тими факторами, що спричинили суттєві ускладнення для громадян, які мешкають на тимчасово окупованій території, в реалізації їх прав та захисту законних інтересів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та задоволення клопотання представника позивача про поновлення такого строку.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Згідно ст. 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 14 Закону №796-ХІІ встановлює, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2; […].

Крім встановлених цією статтею категорій осіб, право на пільги та компенсації, передбачені цим Законом, мають особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

На підставі ч. 1 ст. 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою ст. 65 Закону №796-ХІІ при зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону №796-ХІІ, громадяни, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, переогляд у медико-соціальній експертній комісії проходять залежно від рівнів розладу функцій організму, що встановлюється зазначеною комісією, через 3-5 років. При стійких незворотних морфологічних змінах та порушеннях функцій органів і систем організму, неефективності будь-яких видів реабілітаційних заходів, а також після досягнення пенсійного віку, в тому числі на пільгових умовах, група інвалідності встановлюється безстроково.

Згідно ч. 3 ст. 65 Закону №796-ХІІ, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Закону №796-ХІІ, видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551, якою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок №551).

Відтак, згідно п. 3 вказаного Порядку, особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році" (категорія 1) серії А синього кольору […].

Особам з інвалідністю видаються посвідчення категорії 1 із зазначенням групи інвалідності та строку, на який установлено інвалідність.

У разі установлення групи інвалідності довічно на правій внутрішній стороні посвідчення робиться запис "Безстроково".

Згідно приписам п. 11 Порядку №551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку […].

Згідно абзаців 2-3 пункту 13 Порядку №551, спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

Пунктом 14 Порядку №551 встановлено, що рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.

Відтак, Розпорядженням голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 21.08.2018 №1029/5-18 утворено Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та затверджено відповідне Положення.

Відповідно до пункту 1 Положення, Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Комісія) є постійно діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації, утворений з метою вирішення питань щодо визначення статусу осіб, зокрема учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п/п. 4.1 - 4.3 пункту 4 Положення, Регіональна Комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає документи, подані відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551, приймає рішення, яке є підставою для видачі або відмови у видачі відповідних посвідчень.

Поряд з цим, пункт 1 Положення про Комісію зі спірних питань, затвердженим наказом Міністерства від 17 травня 2006 року № 187 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за № 626/12500, визначає, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Відповідно до п/п. 3.2 п. 3, п/п. 4.2 п. 4, п/п. 5.1, 5.3 та 5.4 п. 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (із змінами).

Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно.

Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії.

Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Вказані норми кореспондують приписам Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 26 грудня 2018 року № 1945.

На момент видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 правила видачі таких посвідчень було визначено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі - Порядок № 51).

Відповідно до п. 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-XII, іншими актами законодавства.

Згідно п. 10 Порядку № 51 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що до висновків про направлення документів на розгляд до Комісії зі спірних питань відповідач дійшов в зв`язку з тим, що надані позивачем документи не підтверджують виконання робіт в зоні відчуження.

Суд з таким висновками відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Указом Президії Верховної ради Української РСР від 23 червня 1986 р. N 2419-XI «Про перейменування села Страхолісся Київської області» перейменувано село Страхолісся Чорнобильського району Київської області - на село Зелений Мис.

Згодом, Указом Президії Верховної ради Української РСР від 9 жовтня 1989 р. N 8230-XI «Про відновлення селам Зелений Мис і Красне Друге Київської області колишніх найменувань Страхолісся і Германівка» селу Зелений Мис Іванківського району відновлено колишнє найменування - село Страхолісся.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. N 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», було затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи.

Відповідно до розділу І «Зона відчуження» вказаного Переліку, до зони відчуження віднесено с. Страхолісся Чорнобильського району Київської області (пункт 45).

Матеріалами адміністративної справи підтверджено, а відповідачем не заперечується здійснення позивачем робіт та постійну дислокацію в період з 14.08.1986 року по 30.08.1986 року та з 14.09.1986 року поп 30.11.1986 року в с. Зелений мис Чорнобильського району Київської області.

Поряд з цим, спірним питанням в даній справі є саме здійснення позивачем робіт в зоні відчуження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем поверхнево здійснено аналіз наданих позивачем документів та залишено поза увагою факт перейменування населеного пункту с. Страхолісся в 1986 році та повернення попередньої назви в 1989 році.

Відтак, с. Зелений мис (с. Страхолісся) знаходиться безпосередньо в 30 кілометровій зоні відчуження, відповідно до розділу І Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. N 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».

Поряд з цим, з посвідчення Серії НОМЕР_4 від 19 квітня 2005 року, суд встановив, що з 06.12.2004 року (з 31.12.2012 року) позивач безстроково є отримувачем пенсії по інвалідності як особа з інвалідністю 3 групи (ЧАЕС).

Також, судом досліджено надані позивачем розрахункові відомості на заробітну плату, з яких суд встановив, що під час виконання робіт в с. Зелений мис позивачу виплачувався посадовий оклад з підвищенням на 25 %, а також добові виплати.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що надані позивачем документи в сукупності в повній мірі доводять факт її роботи в період з 14.08.1986 року по 30.08.1986 року та з 14.09.1986 року по 30.11.1986 року в зоні відчуження.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши довози відповідача, суд дійшов висновку, що вони спростовуються доводами позовної заяви та не відповідають приписам чинного законодавства, крім того, оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мали вирішальне значення для його прийняття (зміна назви населеного пункту).

З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Приписами ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, підстави для розподілу судових виплат зі сплати судового збору відсутні.

Також в адміністративному позові позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., з розрахунку вартості складання та подання до суду позовної заяви - 4000 грн, та 3000 грн. за 3 судових засідання (заплановано).

На обґрунтування заявленої суми відшкодування позивачем надано до суду договір про надання професійної правової допомоги від 14.12.2021 року, акт наданих послуг від 15.12.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 14.12.2021 року.

Згідно акту наданих послуг вартість послуги зі складання позовної заяви становить 1000 грн на годину, на складання адміністративного позову витрачено 4 години, відтак, вартість послуги зі складання позовної заяви в даній справі становить 4000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 14.12.2021 року позивачем сплачено представнику 4000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги.

Оскільки розгляд справи здійснено в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, судові засідання під час розгляду справи не проводились.

Донецька обласна державна адміністрація в особі Регіональної комісії вважає заявлену суму завищеною, оскільки справу № 200/874/22 судом було віднесено до справ незначної складності, а надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, обсяги наданих адвокатом послуг є неспівмірними з даною справою.

Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові №280/1765/19 від 04 лютого 2020 року дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Поряд з цим, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Враховуючи викладене, оцінивши обсяг наданих послуг, а також зміст та складність позовної заяви, суд вирішив відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо неодноразового уточнення позовної заяви, оскільки це не відповідає дійсності, з огляду на те, що надання заяви про поновлення строку звернення до суду не тотожне її уточненню, тим більш судом не встановлено повторюваності таких дій представника.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою - задовольнити.

Поновити позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, при Донецькій обласній державній адміністрації від 16.04.2020, оформлене протоколом № 4 в частині відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1).

Зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__році" (категорія 1) серії А синього кольору й звернутись до уповноваженої особи Донецької обласної державної адміністрації із клопотанням щодо прийняття рішення про видачу (заміну) посвідчення та видати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) посвідчення нового зразка "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__році" (категорія 1) серії А синього кольору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (Чотири тисячі) грн 00 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 18 серпня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко