Справа № 140/4991/22
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4991/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Сороки Ю.Ю., одержавши позовну ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 48133 грн. 50 коп. від 02.07.2012 року в межах виконавчого провадження №31586868.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк (десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху) для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення - шляхом подання до суду доказів на підтвердження тої обставини, коли позивачу стало відомо про порушення його прав, свобод або інтересів, а в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду - заяву про його поновлення, із наведенням підстав поважності пропуску такого строку.

05.08.2022 до суду, на усунення недоліків позовної заяви, надійшла заява представника позивача Вороб`я П.О. про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Заява обґрунтована тим, що 28.06.2022 представник позивача звернувся з запитом до Першого відділу державної виконавчої служби в м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) щодо надання інформації відносно відкритих виконавчих проваджень відносно позивача та існуючих обтяжень на її майно. Листом від 11.07.2022 №29240 відповідачем було надано відповідь на запитувану інформацію і саме з цієї відповіді позивач дізналася про існування оскаржуваної постанови від 02.07.2012 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 48133 грн. 50 коп.

У зв`язку із чим, вважає, що позивачем не пропущено десятиденний строк на оскарження постанови державного виконавця від 02.07.2012 року в межах виконавчого провадження №31586868, так як позовну заяву було подано у встановлений законодавством строк.

Крім того, представник позивача повідомив, що надати копію постанови від 02.07.2012 року про стягнення виконавчого збору не має можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені, а постанова про стягнення виконавчого збору в окреме провадження не виділялася.

Проаналізувавши зміст вказаної заяви та викладених у ній пояснень щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині оскарження постанови від 02.07.2012 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 48133 грн. 50 коп., судом встановлено, що представник позивача, фактично, повторно вказав підстави, зазначені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду поданому разом із позовною заявою, які суд вважав неповажними.

Таким чином, суд, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, заяву про поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку про те, що вказані представником позивача підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву повернути позивачу, з огляду на таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Як встановлено судом, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом 21.07.2022 з позовними вимогами про скасування постанови від 02.07.2012 року про стягнення виконавчого збору, тобто за межами десятиденного строку звернення до адміністративного суду з таким позовом.

При цьому, на думку суду, наведені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави не можна визнати поважними.

Суд не вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що позивачу не було відомо про існування виконавчого провадження, оскільки їй не надходили жодні документи винесені в межах виконавчого провадження №31586868, а про існування постанови вона дізналася із відповіді на адвокатський запит, що на її думку свідчить про поважність причин пропуску звернення до суду із цим позовом, з огляду на таке.

Строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатись дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому за змістом зазначених норм законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Під можливістю дізнатися про порушення права слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та рішення, які впливають на права особи.

Суд наголошує, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відтак, обставини, наведені представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, не свідчать про те, що позивач не могла бути обізнана про існування виконавчого провадження №31586868 та, відповідно, вчиненні виконавчих дій в межах даного провадження, зокрема, складені акту опису й арешту майна №5/8 від 14.03.2012, яким було накладено обтяження на об`єкт: комплекс, 51/100 частина приміщень загальною площею 276,10 м.кв., адреса: АДРЕСА_1 .

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою (вказані висновки щодо застосування норм права в частині застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі №240/12017/19).

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що десятиденний строк звернення до суду з цим позовом є пропущеним, вказані представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення вказаного строку є неповажними, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву - повернути на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою - сьомою статті 169, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами, а копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.Ю. Сорока