Справа № 545/3584/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 р.Справа № 545/3584/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Шелудяков Л.В., , повний текст складено 13.12.21 року по справі № 545/3584/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної служба України з безпеки на транспорті

про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Книш С.І. в інтересах позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00000197 від 18 жовтня 2021 року, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати: судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00000135. 21 жовтня 2021 року позивач отримав засобами поштового зв`язку постанову, з якої вбачається, що позивач як відповідальна особа 18 жовтня 2021 року о 08 год. 22 хв. за адресою М-22, км. 74+810, Полтавська область, допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: загальної маси транспортного засобу на 17,7 % (12,352 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 11,3 % (3,576 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,6 % (8,295 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Вважає, що позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки на .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021р. поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з позовною заявою. Позов ОСОБА_1 адвоката Книш Сергія Івановича до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України (в порядку ст. 286 КАС України) задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ВМ № 00000135 від 18 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державною службою України з безпеки на транспорті подано апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду за результатами розгляду справи є незаконним та необґрунтованим, таким, що було ухвалено з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження відзиву на позовну заяву та документів, долучених до неї в якості доказів, без врахування висновків щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а отже, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, що є обов`язком суду відповідно до ч. 3 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, керуючись наступним. Вказує, що апелянтом було подано відзив на позовну заяву 08.12.2021, що також визначено судом в оскаржуваному рішенні. Проте судом фактично проігноровано доводи та вимоги заяви по суті справи апелянта, не надано оцінку змісту доказів та документів, приєднаних до матеріалів справи, та дубльовано доводи позивача, викладені у позові, у тексті судового рішення без жодного їх дослідження. Вказує, що позивачем у позовній заяві, зокрема, але не виключно, наводились доводи про те, що він начебто не є суб`єктом адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті та, відповідно, у його діях як власника транспортного засобу відсутній склад адміністративного правопорушення, з чим фактично погодився суд першої інстанції шляхом ухвалення рішення від 13.12.2021 у справі № 545/3584/21. Зазначає, що за запитом уповноваженою на те посадовою особою Укртрансбезпеки не отримувались відомості про можливого належного користувача транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , натомість, отримано відомості про фізичну особу, за якою зареєстрований транспортний засіб, а саме, ОСОБА_1 .Зазначає, що судом невірно визначено ймовірного належного користувача, яким може бути лише керівник юридичної особи - лізингоодержувача або працівник, визначений керівником такої юридичної особи, а по-друге, належний користувач вважається таким лише за умов внесення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, які не було отримано уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки при розгляді справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті на підставі їх відсутності у Реєстрі. Однак, при дослідженні питання, хто є належним суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення при винесенні постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, судом неналежним чином трактовано норми матеріального права та неправильно застосовано їх, зокрема, без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах, зроблених Верховним Судом, на підставі чого було прийнято рішення у справі, яке не є законним та обґрунтованим, з наступних підстав. Так, ані позивачем, ані судом не заперечується, що власником транспортного засобу - тягача MAN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_1 є позивач, ОСОБА_1 , а власником транспортного засобу - спеціалізованого напівпричепу MEGA MNW д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 . Вказує, що за Правилами дорожнього руху України, автопоїздом (транспортним составом) вважається саме механічний транспортний засіб, який може бути з`єднаний як з одним, так і з декількома причепами. Зазначає, що у розумінні законодавства України автопоїздом є саме механічний транспортний засіб, незалежно від кількості причепів (напівпричепів), приєднаних до нього, а великоваговим, за відповідних умов, вважається саме автопоїзд з вантажем або без вантажу. Посилається на рішення Верховного Суду у справі № 761/33776/19 від 13 січня 2021. Вказує, що транспортний засіб - сідловий тягач MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп MEGA MNW д.н.з. д.н.з. НОМЕР_2 разом складають транспортний засіб для перевезення вантажів, але саме сідловий тягач як автопоїзд (транспортний состав) може вважатись великоваговим та саме власник силового тягача як автопоїзду за п. 22.5. ПДР України та ч. 2 ст. 132-1 КУпАП підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами. Отже, висновок суду про те, що постанова винесена відносно позивача, якому належить лише тягач, оскільки причеп належить іншій особі - ОСОБА_2 , а тому є протиправною, є необгрунтованим, зробленим внаслідок неправильного застосування судом матеріального права без врахування актуальній судовій практиці Верховного Суду. Таким чином, рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Стосовно висновку суду про те, що учасників дорожнього руху не було проінформовано належним чином, зазначає, що за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область відсутній відповідний дорожній знак, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами. Посилається на рішення Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19. Вказує, що позивачем не було наведено жодного обґрунтування своєму твердженню, а також не надано доказів на його підтвердження, а судом зроблено відповідний висновок за результатами розгляду справи лише з врахуванням декларативних тверджень позивача та без належної їх перевірки належними та допустимими доказами. Зазначає, що висновок суду про відсутність дорожнього знаку за адресою М-22, км. 74+810, Полтавська область, так само, як і відповідні твердження позивача, є необгрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Також вказує, що постанова ВМ № 00000135 від 18.10.2021 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить необхідну інформацію, передбачену КУпАП України як Законом України. Повідомляє суд, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у постанові ВМ № 00000135 від 18.10.2021, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи: 1) фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; 2) відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт. Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланням: httvs://winhdsbLgov, ua/r/a/BM00000135 та можуть бути перевірені на предмет їх належності, об`єктивності та достовірності. Також вказує, що пропуск позивачем строку, встановленого ч. 1 ст. 289 КУпАП на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, констатований судом в ухвалі про відкриття провадження у справі № 545/3584/21 від 22.11.2021, повинен був бути поновлений судом лише у випадку, якщо обставини його пропуску є поважними, об`єктивними, непереборними, не залежними від волі та поведінки позивача обставин, а отже, причини для пропуску такого строку повинні бути поважними та належним чином визначеними у судовому рішенні про поновлення такого строку. Керуючись вищенаведеним, просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021 року у справі № 545/3584/21. Ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Від представника позивача, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з урахуванням норм матеріального та процесуального права, а тому має бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення. Зазначає, що 18.10.2021 року, в день вчинення адміністративного правопорушення, сідловий тягач MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , рухалися по автомобільній дорозі під керуванням водія перевізника і в розпорядженні ОСОБА_1 не перебували, що підтверджується наступними доказами долученими до матеріалів справи: договором оренди транспортних засобів № 01/10/2021 від 01.10.2021; актом звірки взаєморозрахунків за жовтень 2021 року; договором надання послуг по перевезенню вантажу № 2-05/2021 від 20.05.2021; товарно-транспортної накладною № 5 від 18.10.2021; наказом на призначення водія № К-31 від 01.10.2021. Тобто, позивач не була належним користувачем сідлового тягача MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент вчинення адміністративного правопорушення. Посилається на те, що перевізник, якому ОСОБА_1 передала у володіння транспортний засіб, зобов`язаний внести відомості до Єдиного державного реєстр» транспортних засобів щодо належного користувача, а ОСОБА_1 , не наділена такими повноваженнями щодо звернення із відповідною заявою до уповноважених органів і вона не може нести відповідальність за дії орендаря. Також зазначає, що порушення при складані постанови про накладенні адміністративного стягнення на позивача є безумовною підставою для скасуванні постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення а відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки під час розгляд справи не були доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад проступку за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Також від представник позивача, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами. Вказує, що позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, та просить суд розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у порядку ст. 311 КАС України. Просить звернути увагу щодо невідповідності оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення вимога Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 року (правова позиція викладена Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 08.08.2022 року по справі № 548/2484/21). Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021 року по справі № 545/3584/21 залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Від Державної служби України з безпеки на транспорті, до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разу, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.

Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , позивач ОСОБА_1 є власником тягача MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначений тягач був переданий в користування автомобільному перевізнику ПП «Хорольська спілка перевізників».

18 жовтня 2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00000135.

21 жовтня 2021 року позивач отримала засобами поштового зв`язку постанову, з якої вбачається, що позивач як відповідальна особа 18 жовтня 2021 року о 08 год. 22 хв. за адресою М-22, км. 74+810, Полтавська область, допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: загальної маси транспортного засобу на 17,7 % (12,352 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 11,3 % (3,576 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,6 % (8,295 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.8).

Таким чином, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відповідно до якої перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Зазначене адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу зав. № 1, WAGA-WIM35.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що даному випадку, постанова винесена відносно позивача, якому належить лише тягач, оскільки причеп належить іншій особі. Також суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, свідчить про неправомірність притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідальність за частиною 2 статті 132-1 КУпАП настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Санкція частини 2 статті 132-1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Щодо доводів позивача та суду першої інстанції на те, що не підлягає адміністративній відповідальності ОСОБА_1 , яка є власником сідлового тягача, а не причепу, зважаючи на наступне.

У частині першій статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

Згідно пункту 2.13 Правил дорожнього руху транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.

Із урахуванням викладеного, належний позивачу напівпричіп, як транспортний засіб, приводиться у рух за допомогою сідельного тягача. Сідельний тягач із з`єднаним із ним напівпричепом є транспортним засобом спеціалізованого призначення. Сідельний тягач та з`єднаний із ним напівпричіп, що мають єдину систему гальмування, освітлення, експлуатуються як транспортний засіб з метою перевезення вантажів певних категорій.»

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року по справі № 761/33776/19.

Таким чином, сідловий тягач ягач д.н.з. НОМЕР_1 та причеп д.н.з. НОМЕР_5 , є одним транспортним засобом, але саме сідловий тягач як автопоїзд (транспортний состав) може вважатись великоваговим та саме власник вказаного транспортного засобу, за п. 22.5. ПДР України та ч. 2 ст. 132-1 КУпАП підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції стосовно того, що даному випадку, постанова винесена відносно позивача, якому належить лише тягач, оскільки причеп належить іншій особі.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з неналежним суб`єктом адмінісративної відповідальності, яким є користувач транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс», а не власник ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Суб`єкта відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, визначено ст. 14-3 КУпАП, в якій зазначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Постановою КМУ від 14 листопада 2018 року № 1197 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до якого підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

1. Визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2. Визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3. Оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4. Користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5. Користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6. Оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Так, з матеріалів справи вбачається, і це не заперечується позивачем, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу НОМЕР_4 , позивач ОСОБА_1 є власником тягача MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з договором оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець), останній передав в оренду транспортний засіб НОМЕР_4 тягач MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 .

Як вже було зазначено вище, частиною 1 ст.14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів того, що відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» як належного користувача транспортного засобу MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Посилання представника позивача та суду першої інстанції на те, що відомості про належного користувача вказаного транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів мали вноситися перевізником, не виключають наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

При цьому, саме з ініціативи власника транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів вносяться відомості про належного користувача транспортного засобу.

Також, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до сервісного центру МВС із заявою про реєстрацію належного користувача даного транспортного засобу, і що така реєстрація не відбулася з вини суб`єкта реєстрації.

Товарно-транспортні накладна, за посиланням на яку позивач стверджує, що на момент складення оскаржуваної постанови транспортний засіб перебував під керуванням водія орендаря, є первинним документом, що містить відомості про господарську операцію, та не може свідчити про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» є належним користувачем транспортного засобу транспортний засіб MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 .

За таких обставин адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 автомобільними дорогами покладається на власника сідлового тягача ОСОБА_1 .

Разом з тим, за умови наявності користувача вказаного транспортного засобу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 279-7 КУпАП, позивач не був позбавлений можливості звільнитись від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили ПП «Хорольська спілка перевізників», як особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася б особисто до Держаної служби України з безпеки на транспорті із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

З огляду на те, що ні сторона позивача, ні сторона відповідача не надала суду інформації про відповідне звернення належного користувача до уповноваженого органу за фактом перевищення 18 жовтня 2021 року встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , та з урахуванням того, що позивачем не надано суду відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про внесення належного користувача вказаного транспортного засобу, суд приходить до висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» не є належним користувачем транспортного засобу MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , в розумінні ч. 1 ст. 14-3 КУпАП.

Враховуючи викладене, при оформленні оскаржуваної постанови в повному обсязі дотримано вимоги ст.14-3 КУпАП щодо встановлення відповідальної особи, яка несе адміністративну відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Проте колегія суддів зазначає наступне.

Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 3 Розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (далі Інструкція), постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт.

Отже, форма постанови про адміністративне правопорушення повинна відповідати формі згідно Додатку №1 Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови).

Згідно вказаного Додатку №1 у постанові зазначаються: - дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, дата і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь; - марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги; - суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги; - назва технічного засобу, код, тип обладнання, серійний номер.

Відповідно форма і зміст постанови повинна відповідати Додатку №1, як визначає вказана Інструкція.

Згідно пунктів 1, 2 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2, 3 статті 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті. Уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - постанова). Під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до пункту 3 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 8 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) , винесені постанови, що набрали законної сили, разом з метаданими передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 3 Розділу IV Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), винесені уповноваженими посадовими особами постанови, роздруковані на паперових бланках, обліковуються в автоматичному режимі з використанням засобів системи в Реєстрі адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Всупереч вимогам Інструкції в оскаржуваній постанові відсутня наступна інформація: смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу, фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі), а також допустимі габаритно- вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова містить масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак відповідачем належним чином не обґрунтовано відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження, зазначеному розміру перевищення навантаження визначеному в тоннах.

Таким чином, оскаржувана постанова серія ВМ №00000135 від 18.10.2021 не містить даних, які б мали бути в ній відображені у відповідності до вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови).

Тобто колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова серія ВМ №00000135 від 18.10.2021 не відповідає вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), яка зареєстрована Міністерством юстиції України та була обов`язковою до застосування.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що 18 жовтня 2021 року о 08 год. 22 хв. за адресою М-22, км. 74+810, Полтавська область, позивач допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: загальної маси транспортного засобу на 17,7 % (12,352 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 11,3 % (3,576 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,6 % (8,295 тон).

З урахуванням вищезазначеного, відсутність в оскаржуваній постанові даних, які б мали бути в ній відображені у відповідності до вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

При цьому, посилання сторін по справі на наявність чи відсутність відповідного дорожнього знаку, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами, посилання на сертифікацікат відповідності та сертифікат перевірки щодо технічного засобу "Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі " з урахуванням вищенаведених висновків суду щодо суттєвих недоліків оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення не впливають на вирішення справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, відсутність в оскаржуваній постанові даних, які б мали бути в ній відображені у відповідності до вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), інші доводи сторін щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови, не впливають на вирішення справи по суті.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

Щодо посилань відповідача на інформаційну картку габаритно-вагового контролю, яка містить дані про навантаження на осі транспортного засобу в момент фіксації правопорушення, та відомості про загальну масу транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що це не впливає на вирішення даної справи по суті, з урахуванням наведених вище висновків суду щодо суттєвих недоліків оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Стосовно посилань скаржника на те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, колегія суддів зазначає наступне.

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 08.07.2020р. по справі № 177/525/17.

В даному рішенні Верховний суд відхилив доводи скаржника про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

В позовній заяві та позивач факт вчинення порушення не визнає.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно, до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Посилання апелянта на рішення Верховного суду від 25.06.2020 року по справі 520/2261/19, по справі № 536/583/17 від 14.02.2018р. колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дані рішення Верховного суду не стосується випадків коли оскаржувана постанова не відповідає вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови)

Щодо посилань відповідача на те, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст. 246 КАС України, оскільки повністю ігнорує кожен довід та аргумент апелянта, в ньому не наведено належну правову оцінку обставин, на які посилався апелянт, та доказів на їх підтвердження, до того ж, відсутнє навіть формальне посилання на такі докази у тексті судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку справу вирішено вірно.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не може бути підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо доводів апелянта про залишення позову без розгляду, в зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до суду, колегія судів зазначає.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині 3 цієї статті зазначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження по даній справі є рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так ч.2 ст.286 КАС України регламентовано, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня винесення постанови.

При цьому, слід враховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для повернення адміністративного позову, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Колегія суддів зазначає, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021р. поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з позовною заявою. Суд прийшов до висновку, що строк подання позову пропущений з поважних причин, що підтверджується матеріали справи, зокрема, інформацією про отримання позивачем засобами поштового зв`язку постанови, яка оскаржується, а тому підлягає поновленню.

Вказаний факт не було спростовано відповідачем.

З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача про недотримання позивачем строків звернення до суду з позовною заявою є необґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області текст постанови виготовлений 17.08.2022 .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021 по справі № 545/3584/21 змінити в частині мотивів і підстав його прийняття.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2021р. по справі № 545/3584/21 залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Г.Є. Бершов