Справа № 160/7172/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 160/7172/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року в адміністративній справі №160/7172/21 (головуючий суддя першої інстанції Букіна Л.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 30.04.2021 року (відповідно до поштового конверту) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року та з 01.03.2018 року по 04.10.2019 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 04.10.2019 року - щомісячної фіксованої індексації 3860, 21 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового - січень 2008 року у розмірі 55295,84 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3860,21 грн. за період з 01.03.2018 року по 04.10.2019 року включно в загальній сумі 73842,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не нараховував і не виплачував йому індексацію грошового забезпечення у вказаних періодах. Вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки суперечить вимогам Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Скаржник зазначає, що відповідач не наділений повноваженням за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

При цьому, апеляційна скарга за своїм текстом аналогічна адміністративному позову ОСОБА_1 та не містить критики рішення суду першої інстанції.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 03.12.2016 року по 04.10.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 11.01.2016 року є учасником бойових дій (а.с.24).

Наказом №267 від 05.12.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду командира відділення управління взводу управління 1 роти радіоперешкод з 03.12.2016 року (а.с.20).

Наказом № 205 від 04.10.2019 року ОСОБА_1 справи та посаду здав 04.10.2019 року, звільнений наказом 28-рс від 01.20.2019 року з військової служби у запас за пп.а п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (закінчення строку контракту) (а.с.21).

17.08.2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій зокрема, просив виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.12.2016 року по 28.02.2018 року, провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 04.10.2019 року (а.с.8).

Листом від 15.10.2020 року №588 відповідач повідомив про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міноборони не було. Окрім того, Порядок №1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки (а.с.9).

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на виплату індексації грошового забезпечення за період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року, а тому не здійснивши її виплату у цей період відповідач допустив протиправну бездіяльність. Щодо позовних вимог в частині застосування при проведенні індексації грошового забезпечення позивача у цей період січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням абзацу 4 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, відповідачем на момент розгляду цієї справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення. За таких умов відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку позивача повинен застосовуватись.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч.3 ст.9 Закону №2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Нормами чинного законодавства прямо передбачено проведення індексації саме грошового забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі по тексту - Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок №1078).

Пунктом 1 цього Порядку № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

З огляду на наведені вище норми, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для нарахування та виплати індексації позивачу за період з 10.10.2016 року по 04.10.2019 року, як вірно зазначив і суд першої інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 року ВЧ НОМЕР_1 зобов`язувалась надати суду довідку про розрахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за спірні періоди.

На час розгляду справи вказана ухвала суду відповідачем не виконана.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, звертаючись 17.08.2020 року до відповідача із заявою, позивач просив виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.12.2016 року по 28.02.2019 року.

Провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 04.10.2019 року, тобто вимоги щодо застосування конкретного базового місяця для нарахування індексації ним в заяві хоча і ставились, проте, відповідач свою відмову у проведенні такого перерахунку з урахуванням базового місяця мотивував відсутністю саме права позивача взагалі на індексацію, оскільки було відсутнє фінансування.

Отже, на час подання позову спору між сторонами стосовно визначення базового місяця для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення не існувало, заперечення відповідача стосувались лише права позивача на отримання такої індексації.

Таким чином, відповідач на час звернення ОСОБА_1 до суду не проводив нарахування індексації навіть без визначення базового місяця, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені при виконанні рішення суду.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, в цій частині позов задоволенню не підлягає, як передчасно заявлений.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Оскільки дана справа судом першої інстанції визнана незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року в адміністративній справі № 160/7172/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року в адміністративній справі № 160/7172/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак