Справа № 640/22774/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року м. Київ № 640/22774/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства охорони здоров`я України

про визнання бездіяльності протиправною, та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Міністерства охорони здоров`я України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ідентифікаційний код - 00012925, ел. пошта - ) (надалі - відповідач або МОЗ України), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України в частині ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 06.07.2021 у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк;

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України надати відповідь ОСОБА_1 на його лист від 06.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не надано відповідь на звернення громадян у встановлений законодавством строк.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/22774/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідачем у відзиві зазначено, що електронне звернення приймається на визначену електронну адресу або шляхом заповнення електронної форми, яка розміщується на офіційному веб-сайті організації. Згідно до інформації наданої Відділом звернення громадян, доступу до публічної інформації та роботи гарячої лінії Департаменту організаційного забезпечення, звернення ОСОБА_1 від 06.07.2021 до МОЗ не надходило. Зазначено, що позивач у позовній заяві вказує на направлення звернення на електронну адресу , яка не є належною для отримання звернень громадян відповідно до Порядку розгляду звернення громадян у Міністерстві охорони здоров`я України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що на офіційному сайті відповідача (https://moz.gov.ua/kontakti) у розділі «КОНТАКТИ» визначено адреси для звернень та, зокрема, електронну пошту . З урахуванням наведеного, позивач переконаний, що обмеження у праві на направлення звернення на електронну адресу відповідача , яка офіційно оприлюднена на офіційному сайті відповідача, є протиправною.

Міністерство охорони здоров`я України подало заперечення, у якому вказало, що позивач звертає увагу суду, що офіційною електронною адресою Міністерства охорони здоров`я України є , і що всі документи надіслані на неї повинні розглядатись МОЗ. З наведеного вбачається, що на думку позивача спеціальні нормативно-правові акти, які регулюють порядок ведення діловодства за зверненнями громадян у міністерстві на нього не поширюються. Таким чином, позивач самостійно не бажає користуватися наданими правами у спосіб, що визначений чинними нормативно-правовими актами. Відповідач зауважує, що документооборот Міністерства складає близько 2 тисяч документів у день. І визначення різних електронних адрес покликане правилами діловодства для загальної кореспонденції, запитів на публічну інформацію та звернення громадян. Враховуючи вищевикладене, Міністерство охорони здоров`я України не порушувало прав позивача, оскільки здійснює розгляд звернення громадян в порядку встановленому законодавством. Таким чином вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.07.2021 ОСОБА_1 направив на електронну адресу заяву до Міністерства охорони здоров`я України про надання інформації.

Відповідна адреса електронної пошти зазначена на офіційному сайті Міністерства охорони здоров`я України у розділі «Контакти» за посиланням - https://moz.gov.ua/kontakti.

Сторони зазначають, що відповідь на звернення позивача на адресу ОСОБА_1 не направлялась.

Водночас, сайт Міністерства охорони здоров`я України містить розділ «Громадянам», що включає інформацію щодо електронного звернення та графіку особистого прийому громадян.

Так, за посиланням https://moz.gov.ua/ogoloshennja-schodo-elektronnogo-zvernennja наявна така інформація:

«У зв`язку з набранням чинності 28 жовтня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Закону України »Про звернення громадян« щодо електронного звернення та електронної петиції», яким передбачено, що письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), МОЗ України внесені Зміни до Порядку розгляду звернень громадян у Міністерстві охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2014 року № 253, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 травня 2014 року за № 482/25259.

Зазначені Зміни затверджені наказом МОЗ України від 01.10.2015 № 638 «Про внесення змін до Порядку розгляду звернень громадян у Міністерстві охорони здоров`я України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2015 року за № 1269/27714, набрали чинності 13 листопада 2015 року, та наказом МОЗ України від 08 квітня 2016 року № 328 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2014 року № 253», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2016 року за № 626/28756, набрали чинності 27 травня 2016 року.

Згідно зі Змінами електронні звернення до МОЗ України надсилаються на електронну адресу або заповнюються в електронній формі, яка розміщена на офіційному веб-сайті МОЗ України.

Вимоги до звернення, у тому числі електронного, визначені статтею 5 Закону України «Про звернення громадян».

Не отримавши відповідь відповідача на власне звернення, направлене на електронну адресу , позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян». Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Вимоги до звернення закріплені в ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства.

Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним.

Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

З урахуванням наведених положень можна зробити висновок, що громадянин має право звернутися до органу державної влади з письмовим зверненням з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). При цьому, Закон України «Про звернення громадян» не деталізує поняття «використання мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку», однак і не обмежує чи забороняє здійснення звернення у електронній формі у певний спосіб.

Водночас, відповідно до Указів Президента України від 31 липня 2000 р. № 928 «Про заходи щодо розвитку національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні» та від 17 травня 2001 р. № 325 «Про підготовку пропозицій щодо забезпечення гласності та відкритості діяльності органів державної влади» з метою поліпшення умов для розвитку демократії, реалізації громадянами конституційних прав на участь в управлінні державними справами і на вільний доступ до інформації про діяльність органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України прийнято «Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади», затверджений постановою від 04.01.2002 № 3 (далі - Порядок № 3).

Відповідно до п. 1 Порядку № 3, оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади здійснюється з метою підвищення ефективності та прозорості діяльності цих органів шляхом впровадження та використання сучасних інформаційних технологій для надання інформаційних та інших послуг громадськості, забезпечення її впливу на процеси, що відбуваються у державі.

На офіційному веб-сайті (веб-порталі) органу виконавчої влади розміщується така інформація:

1) для міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади:

найменування органу;

основні завдання та нормативно-правові засади діяльності;

структура та керівництво органу;

прізвища, імена та по батькові керівників;

місцезнаходження апарату, територіальних органів та відповідних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій (поштові адреси, номери телефонів, факсів, адреси офіційних веб-сайтів (веб-порталів) та електронної пошти);

основні функції структурних підрозділів, а також прізвища, імена, по батькові, номери телефонів, адреси електронної пошти їх керівників;

нормативно-правові акти з питань, що належать до компетенції органу;

плани підготовки органом проектів регуляторних актів та зміни до них;

повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних актів, проекти цих актів і аналіз їх регуляторного впливу;

звіти про відстеження результативності прийнятих органом регуляторних актів;

відомості про регуляторну діяльність органу;

перелік та порядок надання адміністративних послуг органами виконавчої влади і бюджетними установами, які перебувають в їх управлінні та яким делеговані повноваження з надання таких послуг;

відомості про взаємодію з громадською радою при органі виконавчої влади;

відомості про проведення консультацій з громадськістю, громадської експертизи та врахування громадської думки у своїй діяльності;

зразки документів та інших матеріалів, необхідних для звернення громадян до органу;

розпорядок роботи органу та час прийому керівництва;

підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління органу;

цільові програми у відповідній сфері;

відомості про проведення закупівлі товарів (робіт, послуг) за державні кошти;

державні інформаційні ресурси з питань, що належать до компетенції органу;

поточні та заплановані заходи і події у відповідній сфері;

відомості про наявні вакансії.

На Єдиному веб-порталі та офіційному веб-сайті (веб-порталі) органу виконавчої влади розміщується адреса електронної пошти структурного підрозділу, відповідального за приймання і реєстрацію вхідної кореспонденції.

У відповідності до зазначених вимог веб-портал Міністерства охорони здоров`я України містить інформацію одночасно про адресу електронної пошти органу виконавчої влади () та підрозділу, відповідального за приймання і реєстрацію вхідної кореспонденції ().

Суд відмічає, що наказом Міністерством охорони здоров`я України від 16.07.2002 № 265 визначено, що офіційною електронною адресою МОЗ України є адреса .

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2014 № 143 «Про удосконалення діловодства у Міністерстві охорони здоров`я України» затверджено Інструкцію з діловодства у Міністерстві охорони здоров`я України.

Так п. 150 розділу ІІІ «Організація документообігу та виконання документів» Інструкції з діловодства у Міністерстві охорони здоров`я України передбачено, що документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються у МОЗ України на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу.

Згідно з п. 157 Інструкції, доставка документів до МОЗ України здійснюється, як правило, з використанням засобів поштового, факсимільного зв`язку, електронною поштою, а також кур`єрською та фельд`єгерською службою.

Електронною поштою доставляються документи в електронному вигляді на електронну адресу .

Документи, адресовані керівникам МОЗ України, а також такі, в яких не зазначено конкретну посадову особу або структурний підрозділ як адресат, підлягають попередньому розгляду у службі діловодства.

Метою попереднього розгляду документів є виокремлення таких, що потребують обов`язкового розгляду Міністром охорони здоров`я України, його заступниками, заступником Міністра - керівником апарату або керівниками структурних підрозділів.

Попередній розгляд документів повинен здійснюватись у день надходження або у перший наступний робочий день у разі надходження їх після закінчення робочого дня, у вихідні та святкові неробочі дні. Доручення установ вищого рівня, телеграми, телефонограми розглядаються негайно.

Під час попереднього розгляду документів враховуються повноваження суб`єктів розгляду кореспонденції, передбачені у Положенні про МОЗ України та у положеннях про структурні підрозділи, наказах про розподіл обов`язків між Міністром та його заступниками, посадових інструкціях, а також, номенклатурі справ.

Реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Документи реєструються у СЕД незалежно від способу їх доставки, передачі чи типу (за виключенням документів, перелік яких наведено у додатку 14 до цієї Інструкції, а також документів, які містять гриф «Для службового користування»).

Кожен документ, який має контрольні завдання, реєструється та ставиться на облік у службі контролю.

Реєстрації підлягають всі документи, що потребують обліку, виконання і подальшого використання у довідкових цілях. Не підлягають реєстрації документи, що містять інформацію оперативного характеру (додаток 14), та ті, що обліковуються в інших структурних підрозділах.

Документи, що надходять поштою і відповідно до законодавства віднесені до категорії звернень громадян, та ті, які надходять електронною поштою від державної установи «Урядовий контактний центр» на урядову «гарячу лінію», реєструються згідно Закону України «Про звернення громадян» у структурному підрозділі по роботі зі зверненнями громадян.

Отже, Інструкцією з діловодства МОЗ України передбачено надходження кореспонденції на електронну пошту, в тому числі звернень громадян, які підлягають реєстрації та розгляду уповноваженим структурним підрозділом по роботі зі зверненнями громадян.

Окрім того, суд зауважує, що додатком 3 до Інструкції затверджено спеціальний бланк МОЗ України, що містить адресу електронної пошти .

Разом з тим, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2014 № 253 затверджено Порядок розгляду звернень громадян у Міністерстві охорони здоров`я України (далі - Порядок № 253 у редакції наказу МОЗ України від 08.04.2016 № 328).

Пунктом 1 Порядку № 253 передбачено, що звернення може бути усним (викладеним громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записаним (зареєстрованим) посадовою особою) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до законодавства.

Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Електронні звернення надсилаються на електронну адресу або заповнюються в електронній формі, яка розміщена на офіційному веб-сайті МОЗ України (додаток 1).

Суд відмічає, що застосування положення п. 1 Порядку № 253 з урахуванням тверджень відповідача, наведених у відзиві, є визначальним у вирішенні питання належного оформлення ОСОБА_1 звернення та з`ясуванні наслідків його направлення на адресу МОЗ України, зазначеної на офіційному веб-сайті МОЗ України.

Суд зауважує, що п. 1 Порядку № 253 містить положення щодо можливості надіслання письмового звернення з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), що повністю відображає зміст ст. 5 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд також зауважує на дотримання принципу «належного врядування», поняття якого частково розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011 у вказаній справі підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania).

Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, керуючись виключно наведеним положенням ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», за висновком суду, позивач має право на звернення до Міністерства охорони здоров`я України через засіб електронного зв`язку - офіційну поштову адресу, зазначену на веб-порталі міністерства та вказану на спеціальному бланку установи, що відповідало б його законним очікуванням та принципу правової визначеності.

В свою чергу, застосування відповідачем положення Порядку № 253 щодо можливості звернення лише на електронну пошту не сприяє реалізації гарантованого Конституцією України права позивача на звернення до органів державної влади, суттєво звужує зміст положення ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» та вказує на допущення відповідачем, як наслідок, протиправної бездіяльності в частині ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 06.07.2021 у встановлений строк.

Принагідно суд відмічає, що Порядок розгляду звернень громадян у Міністерстві охорони здоров`я України у попередній редакції наказу № 638 від 01.10.2015 передбачав надіслання електронних звернень на електронну пошту МОЗ України або на окрему електронну адресу - , таким чином встановлюючи належне застосування положень Закону України «Про звернення громадян» в частині форми звернення громадян.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо визнання протиправною Міністерства охорони здоров`я України в частині ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 06.07.2021 у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Правову позицію щодо юридичних питань меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та про те, що державний орган повинен діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, викладено в постановах від 06 червня 2018 року та від 07 червня 2018 року Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від (справа № 808/163/16 та № 822/276/17 відповідно).

Також судом зауважується, що у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку про зобов`язання Міністерство охорони здоров`я України надати відповідь ОСОБА_1 на його лист від 06.07.2021.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції № 35327 від 16.08.2021, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

З урахуванням того, що позивачем в позові не доведено наявність обставин, що можуть слугувати підставами для застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням рішення, зважаючи, що оскільки відсутня реальна загроза невиконання відповідачем рішення у даній справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України в частині ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 06.07.2021 у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк.

3. Зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ідентифікаційний код - 00012925, ел. пошта - ) надати відповідь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на його лист від 06.07.2021.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ідентифікаційний код - 00012925, ел. пошта - ) шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

5. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко