Справа № 380/10972/22
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Суфле Агро Україна» (30068, Хмельницька обл., Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького , 43) про визнання протиправною та скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного Підприємства «Агрофірма «Лугове» (с. Лугове, Бродівський район, Львівська область, ) (далі - Позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (79013, Львівська область, м. Львів, вул. С. Бандери, 6) (далі - Відповідач) з вимогою:

- визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича від 01.08.2022 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 69528770 в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 та рахунок № НОМЕР_3 , які відкрито в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що 01.08.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. відкрито виконавче провадження ВП № 69528770 про примусове виконавчого напису № 1989, що вчинений 29.07.2022 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, про стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Cуффле Агро Україна» заборгованості в розмірі 16 697 000,00 грн. В порядку примусового виконання виконавчого документу, Відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника від 01.08.2022. Згідно даної постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ПП «Агрофірма «Лугове» в тому числі, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , рахунку № НОМЕР_2 та рахунку № НОМЕР_3 , які відкрито в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Позивач вважає вказану постанову незаконною оскільки, такі рахунки використовуються як спеціальні рахунки для оплати працівникам підприємства заробітньої плати, сплати військового збору та податків до державного бюджету, а тому накладення арешту на дані рахунки суперечить нормам прямої заборони.

Ухвалою суду від 12.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, з повідомленням сторін.

Витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 69528770.

15.08.2022 Відповідачем подано відзив на адміністративний позов та копія матеріалів виконавчого провадження № 69528770.

17.08.2022 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив.

У засіданні 17.08.2022 судом залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Cуффле Агро Україна» до участі у справі №380/10972/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача.

18.08.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Cуффле Агро Україна» направив на електронну адресу суду пояснення у якому просить відмовити у задоволенні позову.

18.08.2022 на електронну адресу суду від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі.

Під час судового засідання 18.08.2022 заслухано представників Позивача, які просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні Відповідач заперечив позовні вимоги та просив відмови у їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Клопотань щодо розгляду справи до суду не подав.

Протокольною ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання від 18.08.2022, за згодою сторін, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження № 69528770 з примусового виконання виконавчого напису № 1989 від 29.07.2022 вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, про стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Cуффле Агро Україна» заборгованості в розмірі 16 697 000,00 грн.

01.08.2022 приватним виконавцем прийнято постанови: про відкриття виконавчого провадження; про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та належать боржнику.

04.08.2022 приватним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.08.2022 р. по справі № 914/1763/22 постановлено: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 29.07.2022 №1989, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, про стягнення із Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» (80631, Львівська обл., Бродівський р-н, село Лугове, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Cуффле Агро Україна" (30068, Хмельницька обл., Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького 43, ) грошових коштів в сумі 16 697 000,00 грн. Копія ухвали про забезпечення позову у справі № 914/1763/22.

Постановою від 05.08.2022 приватним виконавцем зупинено виконавче провадження №69528770.

Не погоджуючись із постановою про арешт коштів боржника від 01.08.2022, Позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини 1 статті 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із нормами статті 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, за правилами частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7).

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч.2 ст.52 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.3 ст. 52 Закону №1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 56 Закон №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно матеріалів справи, оспорюваною постановою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, зокрема на рахунках Позивача які відкриті в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та з яких здійснюється сплата заробітньої плати, аліментів, єдиного соціального внеску з зарплат, єдиного податку, військового збору.

Вказані обставини а також належність позивачу вказаних рахунків підтверджуються наданими виписками з банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку № НОМЕР_1 , рахунку № НОМЕР_2 та рахунку № НОМЕР_3 та Відповідачем не заперечувалось.

Окрім того, з реєстру документів з 10.08.2022 до 10.08.2022 АТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що банком відхилено операцію із сплати ЄСВ з зарплати за червень 2022 року.

Також, судом встановлено, що Позивачем відкрито рахунки у АТ АКБ «Львів» та у АТ «Креді Агріколь Банк», які використовуються для здійснення господарської діяльності підприємства на які Відповідачем також накладено арешт.

З наданої до позовної заяви довідки № 81 від 10.08.2022 ПП «Агрофірма «Лугове» повідомляє про сплату в І півріччі податків, крім цього повідомляє про заборгованість по виплаті заробітньої плати в розмірі 457 688,70 грн, у зв`язку з тим, що рахунок підприємства арештований.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частина 5 ст. 97 Кодексу Законів про працю України встановлює, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до частини 2 ст. 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно положень ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічна норма міститься також у статті 24 Закону України «Про оплату праці». Отже, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Суд зазначає, що заробітна плата у розумінні поняття «власності» є майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження у положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці».

Принцип відплатності праці відображений в Європейській соціальній хартії (переглянутої) від 03.05.1996 (ратифікованої Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівнику унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що при накладенні арешту на рахунки боржника, приватний виконавець не з`ясував, які рахунки Позивача є спеціальними, які використовуються для виплати заробітної плати та сплати податків, які мають спеціальний режим використання, чим порушив вимоги п.7 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII.

Виходячи із вищезазначеного суд вважає, що кошти, які отримує особа в якості заробітної плати, мають особливу правову природу та захищені законодавцем від звернення на них стягнення безпосередньо у повному обсязі, а тому дія арешту, накладеного на спеціальні рахунки Позивача, що відкриті в АТ «Райффайзен Банк Аваль», з яких сплачується заробітна плата, порушує гарантоване Конституцією України право тих хто працює на одержання винагороди за працю та ставить під загрозу отримання такими працівниками джерел до існування.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Рахунки, що передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавцем відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 922/808/16 (ЄДРСР 73250049), від 16.05.2018 у справі 905/294/15 (ЄДРСР 74478838), від 11.06.2018 у справі № 910/4153/13 (ЄДРСР 74649083), від 09.09.2019 у справі № 913/958/16 (ЄДРСР 83537715), від 27.06.2019 у справі № 916/73/19 (ЄДРСР 82672393), від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19 (ЄДРСР 86989717), від 29.01.2020 №820/5422/17 (ЄДРСР 87238582).

Також суд бере до уваги посилання Позивача на неспівмірність вчинених Відповідачем заходів у виконавчому провадженні.

Так, Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та впорядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно п. 2 розділу 11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, заатвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (надалі - Інструкція) встановлено, що протягом семи днів з дня відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на аграрній розписці, виконавець забезпечує передачу кредитору за аграрною розпискою предмета застави аграрної розписки.

Згідно п. 3 розділу 11 Інструкції, виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на аграрній розписці, у якому зазначено суму коштів, що підлягає стягненню, здійснюється в порядку, передбаченому статтею 51 Закону. Постанова про арешт майна боржника, яке є предметом застави аграрної розписки, виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження. Про проведення опису предмета застави аграрної розписки і накладення на нього арешту виконавець виносить постанову про опис та арешт майна боржника. Під час проведення опису та арешту предмета застави аграрної розписки виконавець оголошує заборону розпоряджатися ним, вилучає його у боржника (у разі коли врожай зібрано) та передає на зберігання стягувачу, про що зазначається у постанові про опис та арешт майна боржника. Предмет застави аграрної розписки передається на зберігання стягувачу під підпис в постанові про опис та арешт майна боржника. Копії постанови про опис та арешт майна боржника видаються боржнику та стягувачу.

Під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувану (ч. 1 ст. 60 Закону №1404-VIII).

Згідно матеріалів справи що також підтверджено сторонами, Відповідачем окрім арешту коштів боржника накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ПП «Агрофірма «Лугове», в тому числі і на предмет застави врожай кукурудзи, від реалізації якої приватний виконавець може задовольнити вимоги Кредитора, однак, суд звертає увагу на встановлене Інструкцією та ст. 60 Закону №1404-VIII, згідно якої арешт рахунків боржника не здійснюється, так як вимоги Кредитора задовільняються предметом застави, на яке приватним виконавцем накладено арешт.

Стосовно доводів Відповідача, який вважає відкриті Позивачем рахунки у в АТ «Райффайзен Банк Аваль» не спеціальними, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 Положення спеціальний рахунок це поточний рахунок із спеціальним режимом використання, який відкривається банком декларанту відповідно до Закону України від 15 червня 2021 року № 1539-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання детінізації доходів та підвищення податкової культури громадян шляхом запровадження одноразового (спеціального) добровільного декларування фізичними особами належних їм активів та сплати одноразового збору до бюджету» для цілей одноразового (спеціального) добровільного декларування для зарахування грошових коштів у готівковій формі в національній та іноземних валютах, банківських металів з фізичною поставкою.

При цьому згідно з п. 7 Положення банк відкриває спеціальний рахунок декларанту відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01 квітня 2019 року № 56) (далі Інструкція № 492), у порядку, встановленому п. 62 розд. V Інструкції № 492 для фізичних осіб, та з обов`язковим дотриманням вимог п. 16 розд. I Інструкції № 492.

Відповідно до п. 8 Положення договір, що укладається в письмовій формі між банком і декларантом, має передбачати особливості відкриття, функціонування та закриття спеціального рахунку, які повинні відповідати вимогам Закону № 1539.

Таким чином, нормами підрозд. 9 прим. 4 розд. ХХ ПКУ та Положення не встановлено обмежень щодо відкриття фізичною/юридичною особою, яка має у власності кошти в національній та іноземній валютах у готівковій формі, окремих поточних рахунків зі спеціальним режимом використання у національній валюті та іноземній валюті у різних банках України.

Щодо інших доводів сторін, то суд виходить із пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій та оскаржуваної постанови в цілому.

За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України, принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» (с. Лугове, Бродівський район, Львівська область, ) до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (79013, Львівська область, м. Львів, вул. С. Бандери, 6), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Cуффле Агро Україна» (30068, Хмельницька обл., Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького , 43) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича від 01.08.2022 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 69528770 в частині накладення арешту на рахунки Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове»: № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 та рахунок № НОМЕР_3 , які відкрито в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

3. Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його складання. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 18.08.2022.

Суддя Костецький Н.В.