Справа № 160/8424/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2022 року Справа № 160/8424/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.06.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що з 23.03.2022р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, при призначенні якої до страхового стажу позивача зараховано 38 років 3 місяці 9 днів, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком пенсії за віком, проте, відповідачем протиправно не було зарахованого до страхового стажу позивача період роботи ОСОБА_1 на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd (Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс») з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року, з посиланням на те, що запис в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 про цей період роботи не відповідає вимогам п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме: відсутній підпис керівника або спеціально уповноваженої ним особи. Проте, вказане твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки вказаний запис в трудовій книжці про спірний період роботи скріплено підписом головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми «NIСЕ» Ltd (Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс»), посаду якого і обіймала ОСОБА_1 , і яка і була спеціально уповноваженою посадовою особою, відповідальною за ведення кадрового обліку. Відтак, запис про спірний період роботи в трудовій книжці позивача відповідає вимогам чинного законодавства та є підставою для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи, тому вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8424/22 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 08.07.2022 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
08.07.2022 року до канцелярії суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем обґрунтовано та на законних підставах не зараховано до страхового стажу позивача період роботи ОСОБА_1 на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd (Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс») з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року, оскільки запис в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 22.04.1982р. про цей період роботи не відповідає вимогам п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів, натомість, в трудовій книжці позивача в записах про роботу на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd в записі про звільнення відсутній підпис керівника або спеціально уповноваженої ним особи, у зв`язку із чим позивачеві рекомендовано для зарахування вказаного періоду до страхового стажу надати уточнюючу довідку або інші первинні документи, а у разі ліквідації підприємства - підтвердити стаж показаннями свідків. Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, згідно з діючим законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
25.07.2022р. на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2022р. відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 243, 250, 257, 258, 262, 263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 18.07.2022р. по 05.08.2022р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні, а рішення суду складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.02.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, зокрема, копію трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.04.1982р.
Згідно з записами №№12-14 трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 22.04.1982р. позивач, зокрема, працював в Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd, а саме:
- 01.06.1993 року прийнята на посаду бухгалтера, наказ №3 від 01.06.1993 року;
- 02.08.1993 року переведена на посаду головного бухгалтера, наказ №4а від 02.08.1993 року;
- 30.09.1997 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ №48 від 01.10.1997 року.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.02.2022р. позивачеві з 19.02.2022р. призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку остання отримує з 23.03.2022р.
Як слідує з розрахунку про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 23.03.2022р. та з розрахунку стажу для призначення пенсії відповідачем до страхового стажу позивача зараховано 38 років 3 місяці 9 днів, при цьому, до страхового стажу ОСОБА_1 пенсійним органом не зараховано період роботи ОСОБА_1 на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року.
Позивач, не погоджуючись з не зарахуванням відповідачем вищевказаного спірного періоду роботи до його страхового стажу, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відповідною заявою.
Незгода позивача з відмовою відповідача зарахувати спірні періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 стала підставою для звернення останньої до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку серії НОМЕР_2 від 22.04.1982р., згідно з записами №№12-14 якої ОСОБА_1 , зокрема, працювала в Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd, а саме:
- 01.06.1993 року прийнята на посаду бухгалтера, наказ №3 від 01.06.1993 року;
- 02.08.1993 року переведена на посаду головного бухгалтера, наказ №4а від 02.08.1993 року;
- 30.09.1997 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ №48 від 01.10.1997 року.
При цьому, судом встановлено, що вищевказані записи №№12-14 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 22.04.1982р. щодо спірного періоду роботи є чітким і не містять жодних виправлень чи неточностей, перед записом №12 про прийом позивача на роботу в Виробничо-комерційну фірму «NIСЕ» Ltd проставлено штамп цього підприємства, а запис №14 про звільнення позивача з роботи з цього підприємства завірений відбитком печатки роботодавця - Виробничо-комерційної фірми «NIСЕ» Ltd, а також підписом головного бухгалтера цього підприємства - ОСОБА_1 із зазначенням посади та ПІБ цієї особи.
Відтак, суд не погоджується з доводами пенсійного органу про невідповідність записів в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 22.04.1982р. про спірний період роботи вимогам п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, оскільки дослідженими судом доказами підтверджено, що вказані записи, в тому числі запис про звільнення, завірені підписом уповноваженої особи роботодавця (головного бухгалтера) та печаткою підприємства, при цьому, п.4.1 Інструкції не вимагає завірення таких записів виключно підписом керівника, а передбачає можливість засвідчення його і підписом уповноваженої керівником особи, без вимоги щодо того, яку саме посаду на підприємстві має обіймати така уповноважена особа, що, в свою чергу, свідчить про відсутність законодавчої заборони на уповноваження головного бухгалтера підприємства на ведення кадрової роботи, при цьому, відповідачем не зазначено та не підтверджено жодним чином обґрунтованість своїх сумнівів щодо достовірності вищевказаних записів трудової книжки позивача, тим більше, що, як зазначалося вище, вони скріплені чітким відбитком печатки підприємства роботодавця, а перед цим записами проставлено чіткий відбиток штампу цього підприємства.
Водночас, відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював у спірний період на вищевказаному підприємстві або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до страхового стажу, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено наявність недоліків в оформленні трудової книжки позивача в частині записів про спірний період роботи, у зв`язку із чим підстави для відмови у зарахуванні цього періоду роботи до загального страхового стажу позивача на підставі трудової книжки відсутні, з огляду на що, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 , при обчисленні пенсії періоду роботи на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd (Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс») з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року слід задовольнити.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Зважаючи на встановлення судом протиправності відмови відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd (Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс») з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd (Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс») з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 22.04.1982р. для проведення розрахунку пенсії за віком.
Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , починаючи з 22 квітня 1982 року, для проведення розрахунку пенсії за віком, оскільки позивачем не доведено, що всі або будь-які інші періоди її роботи, вказані у цій трудовій книжці, окрім спірного - на Виробничо-комерційній фірмі «NIСЕ» Ltd (Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Найс») з 01 червня 1993 року по 30 вересня 1997 року, не були зараховані відповідачем до її страхового стажу і відмова у їх зарахуванні є безпідставною та протиправною, і така відмова позивачем не оскаржується. Відтак, позивачем не доведено, що відповідачем в цій частині було порушено його право. Разом з цим, ст.5 КАС України визначено, що захисту підлягає саме порушене право особи, а не можливість його порушення в майбутньому. Тому, задоволення вищевказаної частин позовних вимог суперечить приписам ст.5 КАС України, у зв`язку із чим у їх задоволенні слід відмовити.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до часини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на положення вказаної статті КАС України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 661,60грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2022 року.

Суддя: О.М. Турова