Справа № 580/9491/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9491/21 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Лисянської селищна рада Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Лисянської селищна рада Черкаської області про: визнання протиправним рішення від 27.05.2021 № 13-16/VIII про надання дозволу: позивачу 1 та позивачу 2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1. для передачі у приватну власність із земель комунальної власності відповідача за межами населеного пункту; позивачу 3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1. для передачі у приватну власність із земель комунальної власності відповідача за межами населеного пункту; зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у приватну власність по 2 га ріллі земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач в оскаржуваному рішенні на власний розсуд змінив площу бажаних земельних ділянок для позивачів та не надавав вмотивованої відмови щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 р. задоволено частково адміністративний позов.

Визнано протиправним і скасовано рішення Лисянської селищна рада Черкаської області від 27.05.2021 №13-16/VIII про надання дозволу:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1,- для передачі у приватну власність із земель комунальної власності за межами населеного пункту;

ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1,- для передачі у приватну власність із земель комунальної власності за межами населеного пункту.

Зобов`язано Лисянську селищну раду Черкаської області повторно розглянути заяви про надання дозволів на розробку проектів відведення земельних ділянок у приватну власність орієнтовною площею не більше 2,0 гектара ріллі для ведення особистого селянського господарства від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 17.08.2022.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.09.2020 позивачі звернулися до відповідача заявами, в яких просили надати їм дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок, орієнтовною площею 2,0 га ріллі кадастровий номер :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах села Журжинці в адмінмежах Журжинської сільської ради Черкаської області. Додатками до заяв вказали ксерокопію паспорта та ксерокопію картки платника податків, графічні матеріали земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0952.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень та автоматизованої системи «Діловодство», вбачається, що на розгляді суду знаходилися адміністративні справи: № 580/5841/20, № 580/5839/20, № 580/5840/20 за позовами позивачів до Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, в яких просили: визнати протиправним та скасувати рішення сорокової сесії сьомого скликання Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області від 30.09.2020 №40-9/VІІ про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати відповідача відповідно до земельного законодавства надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі у власність, яка розташована на території Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду вирішені спори:

22.02.2021 у справі № 580/5841/20, яке набрало законної сили 25.03.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п.1.2 рішення сорокової сесії сьомого скликання Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області від 30 вересня 2020 року № 40-9/VII щодо відмови гр. ОСОБА_2 в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, так як право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства даний громадянин використав. Зобов`язано Журжинецьку сільську раду Лисянського району Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та вирішити питання про надання або про мотивовану відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки орієнтовною площею 10,00 га, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Журжинецької сільської ради з урахуванням висновків суду викладених у рішенні;

22.02.2021 у справі № 580/5840/20, яке набрало законної сили 25.03.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області від 30.09.2020 № 40-9/VІІ "Про відмову гр. ОСОБА_3 в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства" в частині відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земельної ділянки орієнтовною площею 10,00 га, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Журжинецької сільської ради та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. Зобов`язано Журжинецьку сільську раду Лисянського району Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земельної ділянки орієнтовною площею 10,00 га, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Журжинецької сільської ради;

16.02.2021 у справі № 580/5839/20, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Журжинецької сільської ради від 30.09.2020 № 40-9/VII щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в адмінмежах Журжинецької сільської ради. Зобов`язано Журжинецьку сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в адмінмежах Журжинецької сільської ради та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у цій справі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

27.05.2021 відповідач, розглянувши заяви громадян про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись статтями Земельного кодексу України та враховуючи рекомендації постійної комісії з питань землекористування, природокористування, екології та надзвичайних ситуацій від 12.05.2021, прийняв рішення № 13-16/VIII «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту», яким надав дозволи:

позивачу 1 та 2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 для передачі у приватну власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради за межами населеного пункту;

позивачу 3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 для передачі у приватну власність із земель комунальної власності Лисянської селищної ради за межами населеного пункту.

Не погоджуючись з таким рішенням позивачі звернулися в суд з позовом, з урахуванням того, що відповідач в оскаржуваному рішенні на власний розсуд змінив площу бажаних земельних ділянок для позивачів та не надавав вмотивованої відмови щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не дотримався норм законодавства, оскільки без наведення обґрунтування не врахував цільове призначення земельної ділянки у заявах позивачів, як просили надати для ведення особистого селянського господарства, вказавши, що надає для індивідуального садівництва (у спірному рішенні). Відповідач не надав позивачам мотивованої відмови щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в приватну власність орієнтовною площею 2,00 га ріллі з кадастровим номером :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства. Також, судом враховано, що розгляд земельних питань на пленарному засіданні відповідає вимозі закону. Однак, відповідач не розглядав кожну із заяв позивачів окремо, здійснивши їх спільний розгляд. Встановлені вище обставини спору доводять наявність окремих судових рішень щодо кожного з позивачів за їх окремими заявами. Мети позивачів набути спільну власність на землю не підтверджено. Доцільність спільного розгляду, детального обговорення кожної заяви та правомірність надання дозволу для іншого, аніж вказаного в заявах, призначення земель не доведена. Враховуючи те, що судовими рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду у справах № 580/5841/20, № 580/5839/20, № 580/5840/20 суд зобов`язував відповідача повторно розглянути заяви позивачів та вирішити питання про надання або про мотивовану відмову у наданні позивачам дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Журжинецької сільської ради з урахуванням висновків суду викладених у рішенні, суд першої інстанції в цій справі дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивачів є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, та прийняти рішення щодо надання позивачам дозволів на розробку проектів відведення земельних ділянок у приватну власність орієнтовною площею не більше 2,0 гектара ріллі для ведення особистого селянського господарства з урахуванням висновків суду у цій справі. Щодо доводів позивачів про те, що відповідач на власний розсуд змінив площу земельних ділянок з 2,00га на 0,1000 га для позивача 1 та позивача 2 і на 0,1200 га для позивача 3 суд врахував, що у ст. 121 ЗК України, передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Тобто, відповідач уповноважений надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства у межах до 2,0 га. Тому, суд першої інстанції виснував, що необґрунтованими є доводи позивачів та позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати їм дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у приватну власність по 2 га ріллі земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства.

Натомість, апелянти вважають, що судом першої інстанції при вирішенні спору, не було враховано, що обраний спосіб захисту (повторно розглянути заяви) не є ефективним, адже на виконання рішення суду, відповідач вже був зобов`язаний повторно розглянути заяви позивачів, з врахуванням висновків суду, однак, здійснивши розгляд заяв, прийняв рішення, що не відповідало вимогам чинного законодавства та висновкам суду. Апелянти вважають, що суд мав зобов`язати відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок в приватну власність по 2 га ріллі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно положень ст. 308 КАС України, колегією суддів переглядається рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині позовних вимог, в якій було відмовлено в їх задоволенні.

Відповідно до положень п.б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин 1-3 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України, передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Слід зазначити про те, що суб`єкт владних повноважень (міська, сільська, селищна ради) наділений правом надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та зобов`язаний врахувати місцезнаходження, межі інших суміжних землекористувачів під час оцінки заявленого орієнтовного розміру бажаної заявником земельної ділянки.

За даних обставин, суд першої інстанції врахував, що на розгляді суду знаходилися адміністративні справи: № 580/5841/20, № 580/5839/20, № 580/5840/20 за позовами позивачів до Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, в яких просили: визнати протиправним та скасувати рішення сорокової сесії сьомого скликання Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області від 30.09.2020 №40-9/VІІ про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати відповідача відповідно до земельного законодавства надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі у власність, яка розташована на території Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Відповідач, на виконання вказаних вище судових рішень розглянув відповідні заяви позивачів, в яких вони просили надати дозвіл на розроблення проєкту відведення земельної ділянки в приватну власність орієнтовною площею 2,00 га ріллі з кадастровим номером :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства та прийняв спірне рішення, яким надав дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва позивачам 1 та 2 орієнтовною площею 0,1000га та позивачу 3 орієнтовною площею 0,1200га.

Водночас, згідно норм ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Так, пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону № 280/97-ВР, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до змісту частин 1, 2 ст.59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Тому, питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою тощо відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання (заяви) на пленарному засіданні.

У частині вимог позивачів про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у приватну власність по 2 га ріллі земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивачів та наголошує на тому, що зобов`язання відповідача ухвалити рішення може бути застосовано судом за наявності всіх необхідних складових та достатніх для цього підстав. У даному ж випадку, цей спір виник виник з підстав порушення відповідачем процедури прийняття рішення, а також зміни прохальної частини заяв позивачів (щодо розміру ділянки та його призначення). Враховуючи те, що судовими рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду у справах № 580/5841/20, № 580/5839/20, № 580/5840/20 суд зобов`язував відповідача повторно розглянути заяви позивачів та вирішити питання про надання або про мотивовану відмову у наданні позивачам дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Журжинецької сільської ради з урахуванням висновків суду викладених у рішенні, тому належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, та прийняти рішення щодо надання позивачам дозволів на розробку проектів відведення земельних ділянок у приватну власність орієнтовною площею не більше 2,0 гектара ріллі для ведення особистого селянського господарства з урахуванням висновків суду у цій справі. За даних обставин, відповідач не відмовляв позивачам у наданні дозволу, та прийняв позитивне для позивачів рішення на виконання рішення суду, однак, допустив порушення процедури та невмотивованість прийняття такого рішення, тож, у цій частині вимог, повноваження відповідача дійсно є дискреційними, адже рішення не передбачає одного правильного варіанту його поведінки, саме відповідач в межах чинного правового регулювання, має визначити у рішенні (дозволі) площу наданої ділянки та цільове призначення.

У частині вимог апелянтів про неможливість зміни відповідачем площі земельних ділянок з 2,00га на 0,1000 га для позивача 1 та позивача 2 і на 0,1200 га для позивача 3, слід зазначити, що суд першої інстанції обґрунтовано в цій частині врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.09.2019 у справі № 379/656/16-а, згідно яких, органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, проте вони не можуть ухвалювати правові акти, які не належать до їх повноважень або суперечать закону. З огляду на це, сільська рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать. Крім того, у ст. 121 ЗК України, передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

А тому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок окружного суду про те, що відповідач уповноважений надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства у межах до 2,0 га, що не означає обов`язкове надання саме земельної ділянки у межах найбільшої дозволеної межі в 2 га, а тому, вимога щодо зобов`язання відповідача надати їм дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у приватну власність по 2 га ріллі земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0952 для ведення особистого селянського господарства, є необґрунтованою.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги позивачів не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції переглядалось в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до норм ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01 від 06.09.2005 р., п.89), «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006 р., п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04 від 10.02.2010 р., п.58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09.12.1994 р., п.29).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко