Справа № 640/6356/21
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ № 640/6356/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 1, Центр комплектування) Міністерства оборони України (відповідач 2, Міноборони), в якій просить:

- визнати протиправними дій Центру комплектування щодо відмови позивачу у виплаті разової грошової допомоги як інваліду І групи у розмірі, визначеному законодавством;

- визнати протиправними дій Міноборони щодо відмови позивачу у виплаті разової грошової допомоги як інваліду І групи у розмірі, визначеному законодавством;

- зобов`язати Центр комплектування та Міноборони призначити та здійснити перерахунок позивачу грошової допомоги як інваліду І групи у розмірі, визначеному законодавством.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2015 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. З 01.11.2020 встановлено І групу інвалідності, з огляду на що, ОСОБА_1 має право на виплату грошової допомоги у відповідному розмірі, натомість, відмови відповідачів вважає протиправними.

У відзивах відповідачі звертають увагу на норму п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011, в якій виключається можливість виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення більшої групи інвалідності пізніше, ніж через два роки після первинного встановлення.

У відповідях на відзиви позивач звертає увагу на рішення Конституційного Суду, який неодноразово зазначав про неможливість звуження існуючих соціальних гарантій, зокрема, для військовослужбовців, посилається на постанову Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби 03.02.2002 та 16.03.2015 під час первинного огляду, органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки серії АВ № 0427018 від 16.03.2015.

У зв`язку зі згаданою обставиною позивачу виплачено грошову допомогу в розмірі 109 620,00 грн.

У подальшому, під час повторного огляду органами МСЕК, ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю І групи, про що зазначено в довідці МСЕК серії АВ № 0996669 від 01.12.2020.

У відповідь на звернення позивача про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, листами Міноборони та Центру комплектування позивачу відмовлено у зв`язку зі сплином більш ніж двох років з дати первинного огляду МСЕК.

Не погоджуючись зі згаданими відмовами, ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (Порядок № 975).

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої (І) групи інвалідності з 01.12.2020.

Закон № 2011 було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011 доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Змістовно абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того абз. 2 п. 4 статті 16-3 Закону № 2011 встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Таким чином, аналіз наведених норм дозволяє дійти до наступних висновків:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 в адміністративній справі № 240/10153/19, в якій відступлено від висновків, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, на яку посилається позивач.

З урахуванням фактичних обставин справи, які не заперечуються позивачем та відповідачами, ІІ група інвалідності первинно встановлена 16.03.2015, а повторний огляд та визнання особою з інвалідністю І групи відбулось 01.12.2020, тобто, більше ніж через два роки, з урахуванням чого, позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За висновком суду, відповідачами дотримано норми чинного законодавства під час відмови позивачу у виплаті грошової допомоги в більшому розмірі, з огляду на що, відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Підстави для розподілу судовий витрат відсутні.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ: НОМЕР_2).

Відповідач 2: Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко