Справа № 640/6838/22
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року м. Київ № 640/6838/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДеснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови від 18.02.2022р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 18.02.2022 року № 68715659 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 04.05.2022 р. суддею Амельохіним В.В. відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку визначено статями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови від 18 лютого 2022 року ВП №68715659, оскільки вимога Державної податкової служби України не входить у перелік документів, визначених у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», що підлягають примусовому виконанню. Крім того, всупереч ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач не направив рекомендованим листом з повідомлення про вручення оскаржувану постанову. Також позивач зазначає, що ще у 2019 році він знятий з реєстрації, як фізична особа - підприємець, що підтверджується описом документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особою - підприємцем за її рішенням» від 06 червня 2019 року.

Відповідач відзив на позов до суду не надав, однак на виконання вимог ухвали про відкриття провадження надав копію матеріалів виконавчого провадження №68715659.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2022 року заступником начальника відділу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковською Оленою Василівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної податкової служби України (Головне управління ДПС у м. Києві) недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 21 030, 90 грн. на виконання податкової вимоги № Ф - 13341-17 - У виданої 16.05.2019 року (набрала законної сили 22.11.2021р.) Державною податковою службою України (Головне управління ДПС у м. Києві).

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, де зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону №1404 - VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Приписами чинного законодавства на виконавця покладено імперативний обов`язок щодо відкриття виконавчого провадження, у разі відсутності обставин, що унеможливлюють це.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено чіткий перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та випадки, за наявності яких виконавець не може прийняти до виконання поданий йому виконавчий документ.

Щодо твердження позивача, що відповідачем при відкритті виконавчого порушений строк визначений ч.5 статті 26 «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне:

Абзацом 3 ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VІІІ передбачено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Суд бере до уваги пояснення позивача про те, що податковим органом відповідно до супровідного листа вимогу направлено 25 листопада 2021 року, а виконавче провадження відкрито лише 18 лютого 2022 року, що призвело майже до тримісячного зволікання відповідача з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження є порушенням строку встановленого ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ. Однак суд вважає, що таке порушення не порушує процедуру, що передбачена цим Законом, оскільки до моменту прийняття оскаржуваної постанови виконавче провадження ще не було відкрито і не здійснювалося. А тому, в силу ст. 13 Закону №1404-VІІІ, порушення цього строку прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68715659 не є підставою для її скасування.

Щодо твердження позивача, що вимога Державної податкової служби України не входить у перелік документів, визначених у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», що підлягають примусовому виконанню, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами та інші.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Враховуючи вищенаведене, твердження позивача про те, що вказана вимога не є виконавчим документом спростовується положеннями вказаних норм законодавства.

Щодо твердження позивача, що відповідач не направив рекомендованим листом з повідомлення про вручення постанову про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі-документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням. Однак суд вважає, що факт порушення державним виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця, що не є предметом розгляду в рамках даної справи.

Щодо твердження позивача, ще у 2019 році він знятий з реєстрації, як фізична особа - підприємець, то суд зазначає, що дане посилання стосується правомірності прийняття податкової вимоги, а не оскаржуваної постанови.

Крім того, позивач неодноразово зазначала про необізнаність щодо винесення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 13341-17- У від 16.05.2019 року з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 21 030, 90 грн. однак це не свідчить про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Більш того, суд звертає увагу позивача на те, що нею не надано доказів, що податкова вимога Ф - 13341-17- У від 16.05.2019 року оскаржувалася в судовому, чи адміністративному порядку, а тому визначена сума недоїмки набула статусу податкового боргу.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 18.02.2022 року про накладення штрафу у ВП №68715659 є законною, обгрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». А тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, набрало чинності Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя В.В. Амельохін