Справа № 440/5974/22
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5974/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2022 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (надалі по тексту - Шевченківський ВДВС, відповідач), відповідно до якої просить:

визнати протиправним та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 14.06.2022 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн, винесену за невиконання без поважних причин виконавчого листа № 541/973/21 від 26.01.2022, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області;

визнати протиправним та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 20.06.2022 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400 грн, винесену за невиконання без поважних причин виконавчого листа № 541/973/21 від 26.01.2022, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області.

Ухвалою суду від 19 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

01 серпня 2022 року до суду надійшли документи, якими усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 19 липня 2022 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач наголошувала на не отриманні нею чи її представником постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 541/973/21 від 26.01.2022, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, що вважає поважною причиною невиконання останнього. Також зазначала, що складені відповідачем акти не містять жодних даних про вчинення перешкод у спілкуванні, отже останні не можуть слугувати належними і допустимими доказами невиконання рішення суду. Наведені інші недоліки складених виконавцем актів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (надалі по тексту - ОСОБА_2 , третя особа).

12 серпня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на правомірність оскаржуваних постанов /а.с. 177-182/.

Також Відповідачем заявлено клопотання про відкладення судового засідання до прийняття постанови Полтавським апеляційним судом по справі №514/973/21.

Надаючи оцінку такому клопотанню, суд, по-перше, наголошує, що розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відкладення судового засідання є процесуально неможливим.

По-друге, станом на дату розгляду справи № 440/5974/22 не надано відомостей, що Полтавським апеляційним судом по справі №514/973/21 зупинено виконання рішення Миргородського міськрайонного суду в Полтавській області, на підставі якого видано виконавчий лист № 541/973/21 від 23.05.2022.

По-третє, згідно з частиною четвертою статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Як наслідок, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача.

Третя особа своїм правом надання пояснення по справі не скористалась.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, відповідно до частини четвертої якої адміністративна справа вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

При цьому, як передбачено частиною першою статті 269 КАС України, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

На примусовому виконанні відповідача перебуває виконавче провадження №69149207 з примусового виконання виконавчого листа №541/973/21, виданого 23.05.2022 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про визначення наступного способу спілкування ОСОБА_2 та участі у вихованні неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - кожної суботи з 10:00 год по 18:00 год, без присутності ОСОБА_1 , з можливістю спільного відвідування місця проживання батька, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, режим харчування, відпочинку; - необмеженого спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку /а.с. 71-72/.

В межах вказаного виконавчого провадження 02.06.2022 прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження, про розміри мінімальних витрат виконавчого провадження, а також 03.06.2022 - про стягнення виконавчого збору /а.с. 73, 78-79/.

Згідно акту державного виконавця від 03 червня 2022 року зафіксовано, що 03.06.2022 засобом телефонного зв`язку за номером НОМЕР_1 було узгоджено з ОСОБА_1 місце побачення з дитиною, а саме АДРЕСА_1 /а.с. 80-81/.

06.06.2022 сформовано повідомлення, в якому зазначалася дата, місце та час побачення з дитиною, а також додатково повідомлено про відповідальність за невиконання судового рішення /а.с. 82-83/.

11.06.2022 складено акт державним виконавцем, згідно якого зазначено, що за адресою узгодженою між сторонами було здійснено вихід для виконання рішення побачення з дитиною. Боржник з 10:00 до 10:45 не з`явивився, хоча був належно повідомлений про місце та час побачення /а.с. 86-87/.

13.06.2022 державним виконавцем прийнято постанову про встановлення місця та часу побачення з дитиною /а.с. 88/.

14.06.2022 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн /а.с. 92/.

Актом державного виконавця від 17 червня 2022 року зафіксовано, що стягувач усно, у приміщенні Шевченківського ВДВС вул. Стешенка, 6, кабінет 7, повідомив про місце роботи ОСОБА_1 /а.с. 101-102/.

17 червня 2022 року складено повідомлення №41748 про місце та дату виконання рішення суду /а.с. 103/.

20.06.2022 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн /а.с. 104/.

Позивач вважаючи, що спірні постанови про накладення штрафу є протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом N 1404-VIII.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону N 1404-VIII (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 2 Закону N 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як обов`язковість виконання рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону N 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 18 Закону N 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону N 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону N 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 63 Закону N 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 64-1 Закону N 1404-VIII визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням (частина 1).

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (частина 2).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність (частина 3).

Згідно із статтею 75 Закону N 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону N 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі N 640/9234/19, від 17.08.2020 у справі N 160/4615/19 тощо.

Суд зазначає, що передумовою для своєчасного виконання судового рішення в процедурі примусового виконання є перш за все обізнаність про виконавче провадження, у якому особа є боржником.

Згідно з правилами, встановленими ч. 1 ст. 28 Закону N 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження №69149207, постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2022 направлено позивачу за адресою АДРЕСА_2 , хоча згідно виконавчого документа адресою проживання позивача зазначено - АДРЕСА_3 /а.с. 71-72/.

Посилання відповідача на повідомлення стягувачем іншої, аніж зазначено у виконавчому документів, адреси перебування/проживання ОСОБА_1 письмово /а.с. 70/, судом оцінюється критично, оскільки такий документ не містить дати його складення та підпису особи.

Крім того, суд не може визнати останній і додатком/продовженням заяви про примусове виконання виконавчого документа, оскільки така заява /а.с. 69/ не містить зазначень про її додатки та завершується датою її складення (частково зазначено "06.2020").

Варто наголосити, що поштове відправлення №483 не вручено адресату, оскільки повернуто з підстав "за закінченням встановленого терміну зберігання", отже, у будь-якому випадку, зміст такого листа не знайшов свого адресата та не був доведений до його відома.

Суд звертає увагу, щодо необґрунтованості тверджень відповідача про те, що відповідне місце проживання визначено відповідачем відповідно до Реєстраційної карти звернення до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) від 17.06.2022, реєстраційний номер БА-141161808 в даних про заявника ОСОБА_1 вказує своє місце проживання: АДРЕСА_4 , з огляду на наступне.

Варто зауважити, що до дати внесення таких відомостей відповідачем мали вчинятись дії з направлення процесуальних документів виключно на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, тоді як станом на 17.06.2022 державним виконавцем вчинено значне коло виконавчих дій, у тому числі прийнято постанову з накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн від 14 червня 2022 року та постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2022 року.

Тобто, інформація про адресу позивача, яка відрізняється від адреси зазначеної у виконавчому документі по виконанню якого відповідачем винесено оскаржувані постанови, та яку ніби відповідач отримав з Реєстраційної карти звернення до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), могла з`явитися в ній лише, як сам зазначає відповідач, 17.06.2022 року. Однак, як постанову про відкриття виконавчого провадження, так і постанову про накладення штрафу на позивача, було винесено до дати внесення інформації до Реєстраційної картки (по іншому виконавчому провадженню), у тому числі щодо адреси ОСОБА_1 . Відтак, відповідач станом на час прийняття та направлення на адресу позивача постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2022, виклику виконавця від 02.06.2022, постанови про визначення часу та місця побачення стягувача з дитиною від 13.06.2022, постанови про накладення штрафу від 14.06.2022 не міг молодіти інформацією із вказаної Реєстраційної картки в силу того, що вона з`явилася там значно пізніше, а саме 17.06.2022 року.

Інші твердження відповідача про обізнаність позивача про відкриття виконавчого провадження не можуть нівелювати того факту, що позивач не був повідомлений у встановленому законом порядку про відкрите щодо нього виконавче провадження, та, відповідно, не мав можливості добровільно виконати рішення суду.

Твердження відповідача що вказану адресу місця проживання боржника йому зі слів повідомив стягувач є безпідставними з огляду на те, що виконавець в силу закону по-перше, зобов`язаний направити постанову про відкриття виконавчого провадження на адресу вказану у виконавчому документів (а не зі слів стягувача), та по-друге, не звільняє відповідача від обов`язку у встановленому законом порядку встановити місце проживання (та/або роботи) боржника із отриманням щодо цього відповідних підтверджуючих документів (а не зі слів стягувача). В той же час, відповідачем в порушення вимог закону вказаних дій вчинено не було, що призвело до направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанов про накладення штрафу за адресою, яка відрізняється від адреси, вказаної у виконавчому документі та повернення вказаних листів назад відповідачу із відмітками поштової служби про причини невручення: "за закінченням терміну зберігання", що з урахуванням позовної заяви у цій справі свідчить про необізнаність позивача (боржника) про відкрите виконавче провадження та строк добровільного виконання рішення суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу від 14.06.2022 року та від 20.06.2022 року позивачу не була належним чином вручена копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2022 року.

Суд наголошує на тому, що нормами Закону від 02.06.2016 N 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у разі невиконання рішення суду без поважних причин. Тобто для накладання на боржника штрафу, державний виконавець повинен упевнитись у дійсності невиконання рішення суду, наявності або відсутності непереборних обставин, які заважають виконати рішення суду, наявність вини боржника та вчинення ним навмисних дій для невиконання рішення.

Згідно статті 32 вищевказаного Закону, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Тобто, норми профільного Закону передбачають можливість відкладення виконавчих дій у разі підстав неможливості виконання боржником рішення, внаслідок виникнення яких сторона буде позбавлені можливості скористатися правами.

Проте, державний виконавець виносячи постанови про накладення штрафу на боржника з підстави невиконання ним, ухилення від виконання рішення суду, не перевірив чи були підстави, які б завадили боржнику виконати рішення суду та чи відомо йому про відкрите виконавче провадження.

Акти державного виконавця наявні в матеріалах виконавчого провадження N 69149207 фіксують лише відсутність боржника станом на визначені виконавцем час і дату та невиконання рішення суду, проте не фіксують причини невиконання рішення суду.

За змістом спірних постанов від 14 червня 2022 року та 20.06.2022 штраф застосовано у зв`язку з тим, що відповідно до актів державного виконавця без поважних причин не виконано рішення суду.

Отже, у разі невиконання рішення суду з поважних причин, обставин, які не досліджені державним виконавцем, відповідальність у вигляді накладення штрафу на боржника відсутня.

Як вже зазначалось судом, відповідно до положень статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. Слід зазначити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанови про накладення штрафу від 14 та 20 червня 2022 року у виконавчому провадженні №69149207 за невиконання та повторне невиконання рішення суду прийняті без урахування усіх обставин, є необґрунтованими, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, позивачем доведено протиправність постанов про накладення штрафу, у той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладений обов`язок доказування з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 14.06.2022 року про накладення штрафу у розмірі 1700грн та від 20.06.2022 року про накладення штрафу у розмірі 3400 грн у виконавчому провадженні № 69149207.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з даним позовом позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1984,80 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №9988-5044-5137-3762 від 29 липня 2022 року /зв.а.с.41/, а також випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України /а.с. 44/.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1984,80 грн.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат /частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України/.

А відповідно до частини четвертої згаданої статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: оригінал ордеру на надання правничої (правової) допомоги /а.с. 7/, а також копії свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю /а.с.8/, договору про надання правової допомоги та представництва від 28.06.2022 /а.с. 13/, акту про прийняття-передачі наданих послуг від 08.07.2022 /а.с. 14/ та прибуткового касового ордеру №23 від 28.07.2022 про сплату наданих послуг у розмірі 5000,00 грн /а.с. 15/.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд враховує, що дії адвоката з приводу аналізу законодавства України та судової практики, якими врегульовані спірні правовідносини, підготовка правової позиції фактично є діями з виконанням робіт з підготовки позовної заяви у цій справі.

Визначений адвокатом у розрахунку суми час для проведення відповідних дій, на переконання суду, не відповідає рівню складності даної справи, яка розглядалася в порядку письмового провадження та не є необхідним для позивача з метою розгляду даної справи судом.

Вказані вище обставини та заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, з урахуванням розгляду справи в порядку письмового провадження та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений та має складати 1000 грн та підлягає стягнення з відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (провул. Стешенка, буд.6, м. Полтава, Полтавська область, 36023, ідентифікаційний код 34963066), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови у виконавчому провадженні № 69149207 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 14.06.2022 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн та від 20.06.2022 року про накладення штрафу у розмірі 3400 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (провул. Стешенка, буд.6, м. Полтава, Полтавська область, 36023, ідентифікаційний код 34963066 на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору 1984,80 грн /одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок/ та на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн /одна тисяча гривень/.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г.Ясиновський