Справа № 640/28538/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у встановленні судового контролю

16 травня 2022 року м. Київ № 640/28538/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ,

вул. Бульварно-Кудрявська, 16, )

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку основного розміру пенсії станом на 01.04.2019 на підставі заяви про перерахунок пенсії від 02.10.2020 №BEБ-26002-Ф-С-20-058748 та нової довідки від 31.08.2020 за №21/3/2-К-123/5 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 ФЕУ СБУ наданих до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок основного розміру пенсії з станом на 01.04.2019 виходячи з 80% розміру грошового забезпечення зазначеного в заяві про перерахунок пенсії від 02.10.2020 №ВЕБ-26002-Ф-С-20-058748 та у новій довідці ФЕУ СБУ від 31.08.2020 за №21/3/2-К-123/5 станом на 05.03.2019і виплатити мені перераховану основну пенсію з 05.03.2019, з урахуванням раніше виплачених сум.

- присудити до негайного виконання рішення, з моменту набрання рішенням законної сили, в межах суми стягнення за один місяць.

- встановити судовий контроль відповідно до статті 382 КАС України за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-911 про розмір грошового забезпечення, станом на 05 березня 2019 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Укрaїни в місті Києві провести перерахунок і виплату (з урахуванням виплаченого) пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 89 % сум грошового забезпечення, на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-911 про розмір грошового забезпечення, станом на 05 березня 2019 р., починаючи з 01 квітня 2019 р. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ).

14 лютого 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 липня 2022 року у справі видано виконавчі листи.

До Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем було надіслано заяву щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2022 року в адміністративній справі № 640/28538/20 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивач зазначає, що відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, проте в частині здійснення перерахунку пенсії з 01.04.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії рішення суду залишається не виконаним. Також позивач посилається на невиконання судового рішення частині стягнення сплаченого судового збору.

У зв`язку з зазначеним, позивач вважає, що ГУ ПФУ у м.Києві умисно не виконує рішення суду та позбавляє позивача права на отримання пенсії у відповідному розмірі.

Розглянувши подану позивачем заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 640/28538/20, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, за правилами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Щодо посилань позивача на не бажання відповідача виконувати рішення суду, суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного, несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого закріплений у тому числі і приписами статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи - позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів норм Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, встановлення судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14, від 19 листопада 2018 року у справі № 804/10264/15.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень.

При цьому, суд звертає увагу, що з метою виконання судового рішення у справі № 640/28538/20 позивачу було видано виконавчі листи. Інформація про закінчення виконавчого провадження за виконавчими листами від 14.02.2022 у справі № 640/28538/20 до суду не надходило.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, вважати, що загальний порядок виконання судового рішення не надасть очікуваного результату, а також те, що при здійсненні вказаного вище виконавчого провадження відповідачем (боржником) створюються будь - які перешкоди щодо виконання судового рішення відсутні підстави. А відповідно не вбачається ускладнення щодо належного виконання судового рішення у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження". У суду на даний час відсутні об`єктивні підстави для необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників № 845 від 03.08.2011.

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів

Таким чином, для відшкодування суми судового збору позивачу необхідно пред`явити до органу Держказначейства для безспірного списання коштів з рахунку відповідача.

Суд звертає увагу позивача, що приписами КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.10.2018 р. по справі №826/18826/14.

В даному випадку, на думку суду, позивачем в ході розгляду даної заяви не було доведено необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та не надано належних доказів на обґрунтування поданої ним заяви. Окрім того, під час розгляду даної заяви судом не було встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" № 11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07 травня 2002 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Шаренок проти України" від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши аргументи та доводи позивача, суд не вбачає підстав для задоволення заяви останнього про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-243, 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суду у справі № 640/28538/20 від 26 липня 2021 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук