Справа № 640/21846/19
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м. Київ №640/21846/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Довбиш О.Л. звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсії за вислугу років, починаючи з 04.12.2010;

- стягнути з відповідача на користь позивача нараховану на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2011 пенсію за вислугу років, починаючи з 04.12.2010, та проводити щомісячну виплату пенсії у подальшому.

Підстави позову: - позивач є громадянином України та проживає у Німеччині; - у квітні 2019р. позивач звернувся до відповідача для отримання пенсії, нарахованої на підставі рішення суду у справі 2а-2724/11; - відповідач відмовив у виплаті пенсії, що не відповідає рішенню Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позові, оскільки на виконання рішення суду у справі №2а-2427/11 відповідачем здійснено нарахування пенсії позивачу.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке.

Позивач є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 15.07.2017. Позивач проживає у Німеччині.

Позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що визнається відповідачем і підтверджується копією пенсійного посвідчення від 16.06.2010 серія НОМЕР_2 .

Позивач перебував на обліку у відповідача і отримував пенсію по 30.11.2010, виплату якої було припинено у зв`язку з виїздом на постійне проживання за кордон, що підтверджується копіями листів відповідача від 15.05.2019 №100949/02/В-7014 і від 12.08.2019 №180865/03.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2011 у справі №2а-2427/11 зобов`язано відповідача проводити позивачу щомісячно нарахування пенсії за вислугу років, починаючи з 04.12.2010.

19 жовтня 2011р. Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі №2а-2427/11, який подано до примусового виконання державною виконавчою службою.

Постановою державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 28.05.2013 ВП №34912875 закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно виконавчого листа. У постанові зазначено, що відповідно до листа відповідача (боржника) від 22.05.2013 №12519/12 позивачу (стягувачу) проведено нарахування пенсії за вислугу років з 04.12.2010 у сумі 21783,60 грн. й оформлено доручення від 22.03.2013 для проведення виплати зазначених коштів.

Позивач звернувся до відповідача щодо отримання пенсії, у відповідь на які відповідач у листах від 15.05.2019 №100949/02/В-7014 і від 12.08.2019 №180865/03 повідомив, що на виконання рішення суду у справі №2а-2427/11 відповідачем нараховано пенсійні кошти:

- з 04.12.2010 по 18.10.2011 у сумі 21783,60 грн.;

- з 19.10.2011 по 31.10.2011 у сумі 871,34 грн.;

- з 01.11.2011 по 31.08.2014 у сумі 70645,88 грн.;

- з 01.09.2014 по 30.09.2014 у сумі 2077,82 грн.;

- з 01.10.2014 по 30.04.2019 у сумі 114280,10 грн.;

- з 01.05.2019 по 31.08.2019 у сумі 8311,28 грн.

Досліджені судом докази свідчать про нарахування відповідачем пенсії позивачу, який виїхав на постійне проживання за кордон, починаючи з 04.12.2010 по 31.08.2019. Водночас у справі відсутні докази виплати позивачу нарахованих сум пенсії.

Спірні правовідносини виникли у сфері пенсійного забезпечення і стосуються виплати пенсії за вислугу років, нарахованої за минулі періоди.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Друге речення цієї статті визнано неконституційним згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009.

Статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії (ч. 1).

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ч. 2).

Аналогічні норми встановлені ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, з набранням чинності рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 у позивача виникли підстави для отримання пенсії, виплата якої була припинена, а постійне проживання його у Німеччині і відсутність чинного міжнародного договору між Україною та Німеччиною щодо виплати пенсії не є перешкодою для її не виплати позивачу.

Оспорювані листи відповідача містять лише відомості про нарахування позивачу пенсії на виконання рішення суду у справі №2а-2427/11, але не містять жодного обґрунтування причин не виплати (не отримання) позивачу цих сум, тому такі відповіді є необґрунтованими.

Відзив відповідача, окрім зазначення про нарахування сум пенсій на виконання рішення суду, не містить заперечень щодо наявності підстав для виплати позивачу нарахованих сум пенсій (повністю або частково) із посиланням на відповідні докази та норми права, тому цей відзив не доводить правомірність оспорюваних листів відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про визнання протиправною оспорюваної відмови відповідача, оскільки останній уникнув вирішення по суті порушеного позивачем питання про виплату нарахованих йому сум пенсії і не обґрунтував свою позицію, тобто відповідач діяв не на підставах, визначених законодав-ством, не використав свої повноваження з метою, з якою ці повноваження йому надані, а також необґрунтовано і недобросовісно.

Вирішуючи питання про те, з чиєї вини нараховані позивачу з 04.12.2010 по 31.08.2019 суми пенсії не були ним отримані, суд враховує таке.

По перше, про обставини, якими обґрунтовуються підстави цього позову, а саме: рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009, прийняття на користь позивача рішення суду у справі №2а-2427/11, набрання ним законної сили і пред`явлення до примусового виконання, закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, відсутність виплати нарахованих сум пенсії, позивач був своєчасно обізнаним як одержувач пенсії, учасник справи №2а-2427/11 та виконавчого провадження ВП №34912875.

По друге, відсутність окремого порядку виплати пенсії особам, які, як у випадку з позивачем, виїхали на постійне проживання у країни, з якими відсутній чинний міжнародний договір щодо виплати пенсії, об`єктивно перешкоджало виплату відповідачем нарахованих сум пенсій позивачу.

По третє, позивач, як заінтересована в отриманні нарахованої пенсії особа, міг вживати заходів відповідно до загальних правил виплати пенсії.

Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №596, пенсія може виплачуватись на підставі заяви пенсіонера: 1) у грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від зареєстрованого місця проживання; 2) через установи банків; 3) за довіреністю.

Позивач не надав доказів звернення до відповідача щодо виплати пенсії у відповідний спосіб із зазначенням (за необхідності) актуальних відомостей про довірену особу або про свій банківський рахунок, що об`єктивно перешкоджало виплату відповідачем нарахованих сум пенсій позивачу або його довіреній особі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у не виплаті позивачу нарахованих сум пенсії з огляду на відсутність правового регулювання і належного та своєчасного звернення позивача про вчинення відповідачем таких дій.

Натомість, позивач був обізнаний і заінтересований в отриманні нарахованих сум пенсії та непозбавлений можливості своєчасно звернутись до відповідача щодо їх виплати, але таких дій не вчинив, тому суд вважає, що не виплата нарахованих йому сум пенсії відбулась за бездіяльності позивача, тобто з вини останнього. Згідно з дослідженими судом доказами перше звернення позивача від 16.04.2019 надійшло до відповідача 06.05.2019 за вх. №В-7014.

За таких обставин та відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачу належить виплатити нараховані суми пенсії за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, тобто за період, починаючи з 06.05.2016.

На час вирішення справи змінилось правове регулювання, зокрема до п. 4 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №596, внесено зміни і доповнення, згідно з якими пенсія в разі виїзду одержувача на постійне місце проживання за кордон виплачується органами Пенсійного фонду шляхом зарахування на поточний рахунок одержувача в уповноваженому банку, а у разі відсутності в одержувача поточного рахунка такі виплати можуть проводитися органами Пенсійного фонду шляхом переказу коштів одержувачу без відкриття рахунка через банк, який є уповноваженим на провадження розрахунково-касових операцій з коштами Пенсійного фонду України, визначений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.01.2004 №25 "Про визначення уповноваженого банку, який провадить розрахунково-касові операції з коштами Пенсійного фонду України".

Отже, згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і п. 4 вищевказаного Порядку належним способом поновлення порушеного права позивача є виплата відповідачем нарахованих сум пенсії з 06.05.2016 на поточний рахунок позивача в уповноваженому банку або в АТ "ОЩАДБАНК", тому згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог у цій частині і зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Відсутність відомостей про поточний рахунок позивача не є перешкодою для задово-лення цієї вимоги, оскільки з метою належного виконання рішення суду у цей спосіб такі відомості можуть бути надані позивачем відповідачу або державному виконавцю додатково.

Вимогу про стягнення з відповідача нарахованих сум пенсії, починаючи з 04.12.2010, не належить задовольняти з огляду на невідповідність цієї вимоги нормам ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і встановленим судом обставинам справи та відсутність у справі розрахунку нарахованих сум пенсій з 06.05.2016.

Вимогу про проведення відповідачем щомісячної виплати пенсії у подальшому не нале-жить задовольняти, оскільки позивач не вчинив залежних від нього дій для щомісячної виплати (зарахування) йому пенсії. Позивачу необхідно звернутись до відповідача із заявою та надати відомості, необхідні для виплати пенсії, що передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №596.

Отже, позов необхідно задовольнити частково.

З огляду на часткове задоволення позову та згідно з із ст. 139 КАС України судовий збір у сумі 768,40 грн. за задоволення вимог немайнового характеру належить стягнути з відповідача на користь позивача. Судовий збір у сумі 2096,58 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення коштів, у задоволенні якої відмовлено, не належить стягувати з відповідача.

Інших судових витрат не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 257-263 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в. м. Києві у виплаті ОСОБА_1 нарахованих сум пенсії за минулі періоди.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 нараховані суми пенсії, починаючи з 06.05.2016, на поточний рахунок в уповноваженому банку або в Акціонерному товаристві "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ".

4. Відмовити у задоволенні позову в іншій частині.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві;

04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко