Справа № 640/32816/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 травня 2022 року м. Київ№ 640/32816/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П.., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фастівської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна Залізниця» АТ «Українська залізниця» з позовом до Фастівської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації, у якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Фастівської районної державної адміністрації в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету Фастівського району на 2020 рік та при його перегляді;

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації в частині не виконання вимог п. 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 N 256, а саме: не реєстрації за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по залізничним станціям та посадочним платформам, які розташовані на території Фастівського району Київської області за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Фастівської районної державної адміністрації;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 116 521,48 грн. шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю відповідачів, у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2020 по 30.09.2020.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в порушення вимог чинного законодавства України щодо пільг, компенсацій та гарантій, відповідачами було протиправно не здійснено заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, а саме: не передбачено кошти на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці районного бюджету на 2020 рік та при його перегляді; не зареєстровано за спірний період додаткових зобов`язань за фактично надані позивачем послуги з перевезення окремих категорій громадян по залізничним станціям та посадочним платформам, які розташовані на території Фастівського району Київської області; не сплачено позивачу витрати за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян за спірний період у сумі 116 521,48 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі позов не визнали, у відзивах на позовну заяву наполягали на безпідставності позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця», згідно з вимогами діючого законодавства України щодо пільг, компенсацій і гарантій з 01.01.2020 по 30.09.2020 надавались послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян по залізничним станціям та посадочним платформам, які розташовані на території Фастівського району Київської області, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи розрахунки на відшкодування недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за відповідний період з січня по вересень 2020 року.

Згідно наявних у справі розрахунків заборгованості, позивачем за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 надано послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян по залізничним станціям та посадочним платформам, які розташовані на території Фастівського району Київської області на суму 116 521,48 грн.

Листом від 23.10.2019 №627 позивач звернувся до голови Фастівської районної державної адміністрації щодо передбачення у місцевому бюджеті суми компенсацій за пільгові перевезення на 2020 рік коштів на прогнозному рівні 520,0 тис. грн. також листом від 10.12.2019 №713 позивач звертався до Фастівської районної державної адміністрації проханням підписати договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету, так як це здійснювалось у попередні роки, оскільки позивачем продовжується здійснення пільгових перевезень залізничним транспортом відповідно до державних соціальних програм у 2020 році.

Надалі, листами № 25 від 07.02.2020, № 57 від 13.03.2020, № 63 від 14.04.2020, № 93 від 15.07.2020, № 104 від 14.08.2020, № 118 від 10.09.2020, № 132 від 09.10.2020 позивач звертався до Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації з проханням щодо компенсації витрат, понесених перевізником на перевезення пільгових категорій громадян по залізничним станціям та посадочним платформам, які розташовані на території Фастівського району Київської області.

Отже, упродовж 2020 року позивачем здійснювалися дії щодо виконання державної програми з надання послуг по перевезенню пільгових категорій громадян та обліку цих пасажирів. При цьому відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, позивачем за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 року надано послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян по залізничним станціям та посадочним платформам, які розташовані на території Фастівського району Київської області на суму 116 521,48 грн., про що відповідно до пункту 9 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359, позивачем надсилалися відповідні розрахункові та облікові документи. Проте, Управлінням соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації питання відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян залізниці вирішено не було, у зв`язку чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України від 04 липня 1996 року № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Виникнення спірних правовідносин у даній справі обумовлено невиконанням відповідачами обов`язку щодо відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян на території Фастівського району Київської області.

Судом враховано, що між сторонами у даній справі не було укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2020 рік на спірну суму.

Тобто, в даному випадку зобов`язання сторін щодо надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян та відшкодування витрат, понесених у зв`язку із цим, виникли безпосередньо в силу закону і не залежать від їхнього волевиявлення.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Цей висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.03.2020 у справі № 904/94/19, де зазначено, що у відносинах щодо розрахунку із залізницею за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах. Отже, правовідносини у цій справі не є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Водночас у названій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що висловлюючи намір відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 804/7864/15, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду помилково не врахував того, що правовідносини у справі № 804/7864/15 виникли на підставі укладеного між сторонами справи договору від 30.01.2014 № 3/14 на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, який за оцінкою судів у цій справі є адміністративним.

У свою чергу Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що у справі № 904/94/19 вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів заявлені залізницею не на підставі договору, який, як уже зазначалось, між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, а отже, з урахуванням положень статті 21 КАС України та статті 20 ГПК України, розгляд такого спору відноситься до юрисдикції господарського суду, а підстав для відступу від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 804/7864/15, не вбачається.

На думку суду, наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду є застосовною і до правовідносин у даній справі, оскільки є останньою у цій категорії спорів.

На підставі викладеного суд зауважує, що оскільки вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян, заявлені не на підставі договору, який, як уже зазначалось, між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, то з урахуванням положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 20 Господарського процесуального кодексу України, даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 640/10434/20, від 30.06.2021 у справі № 640/12017/19, від 11.04.2018 у справі № 363/3414/13-а.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у адміністративній справі № 640/32816/20 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фастівської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення витрат.

2. Роз`яснити позивачу його право звернутися до суду господарської юрисдикції в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Т.П. Балась