Справа № 380/2722/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2722/22 пров. № А/857/9437/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Головки Любомира Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Головки Любомира Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби (суддя суду І інстанції: Братичак У.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 07.06.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.02.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Головка Л.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Державної фіскальної служби /ДФС/ України щодо нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати відповідача ДФС України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з розрахунку загальної вислуги ОСОБА_1 16 років 03 місяці та 29 днів; стягнути з відповідача ДФС України на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (а.с.1-6).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів (а.с.29-30).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.35-37).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник адвокат Головка Л.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.40-42).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до наказу ДФС України № 0069-о/д від 21.09.2021р., яким позивача звільнено зі служби в податковій міліції, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення 24.09.2021р. складає в календарному обчисленні - 07 років 03 місяці 09 днів; у пільговому обчисленні - 09 років 00 місяців 20 днів.

Таким чином, на час звільнення загальна вислуга ОСОБА_1 становить 16 років 03 місяці та 29 днів.

Частина 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає будь-яких обмежень щодо обчислення вислуги років лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вказаної норми є наявність вислуги 10 років і більше.

Таким чином, в частині 2 ст.15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Звідси, позивач має право на одержання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до наказу ДФС України № 0069-о/д від 21.09.2021р. «Про звільнення працівників податкової міліції» старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Львівській обл., звільнено з 24.09.2021р. з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил за п.64 пп.«г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ Української РСР № 114 від 29.07.1991р.

При цьому, вислуга років позивача станом на 24.09.2021р. склала 07 років 03 місяці 09 днів в календарному обчисленні та 09 років 00 місяців 20 днів в пільговому обчисленні (а.с.18).

23.11.2021р. представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом та заявою, в яких просив надати інформацію про нарахування та виплату спірної допомоги позивачу та здійснити виплату такої (а.с.19, 20).

Листом № 5297/6/99-99-09-02-15 від 01.12.2021р. відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно до наказу ДФС України № 0069-о/д від 21.09.2021р. вислуга років позивача на день звільнення складає 07 років 03 місяці 09 днів в календарному обчисленні, а тому згідно з ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби є відсутніми.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на дату звільнення ОСОБА_1 зі служби, його загальна вислуга років в пільговому обчисленні становила 09 років 00 місяців 20 днів, відтак умова про наявність 10 і більше років вислуги не дотримана позивачем, а тому позовні вимоги слід вважати необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, ключове значення для вирішення розглядуваного спору має правильний розрахунок вислуги років позивача як в календарному, так і в пільговому обчисленні.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 цього Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.9 вказаного Закону визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами частини другої цієї статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.15 названого Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018р.

Відповідно до п.2 розділу ХХХІІ цього Порядку у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Застосовуючи зазначений Порядок як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, колегія суддів враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, частиною 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження визначати лише порядок виплати грошового забезпечення.

Водночас, питання права військовослужбовців на отримання грошового забезпечення чи різного виду допомог можуть бути визначені лише законодавцем.

Правова позиція щодо застосування приписів частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 806/2104/17, від 24.11.2020р. у справі № 822/3008/17, від 21.04.2021р. у справі № 380/2427/20 та від 21.04.2021р. у справі № 380/2427/20, , яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Правова норма ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 наведеного є наявність вислуги 10 років і більше.

Отже, така допомога нараховується за кожний повний календарний рік служби, а пільгова вислуга років застосовується лише для визначення права позивача на призначення такої допомоги, у разі, якщо у нього немає 10 і більше років календарної вислуги.

Разом з тим, вислуга років позивача, яка розрахована як в календарному, так і у пільговому обчисленні, не досягає передбаченої законом тривалості, що є необхідною умовою для виплати спірної допомоги.

Зокрема, відповідно до наказу ДФС України № 0069-о/д від 21.09.2021р. на час звільнення позивача зі служби вислуга років останнього становила 07 років 03 місяці 09 днів в календарному обчисленні та 09 років 00 місяців 20 днів в пільговому обчисленні.

Пунктом 3 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» передбачена можливість зарахування вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови на пільгових умовах, зокрема у певних випадках один місяць служби за три місяці, один місяць служби за два місяці, один місяць служби за півтора місяця, один місяць служби за сорок днів.

Згідно з п.4 цього Порядку строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Визначення вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу щодо можливості врахування при призначенні спірної допомоги тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, наведеним Законом передбачено пільгове (кратне) зарахування вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Звідси, поняття «вислуга років в пільговому обчисленні», використане відповідачем в наказі ДФС України № 0069-о/д від 21.09.2021р. слід розуміти як календарну вислугу років позивача, розраховану на пільгових умовах.

Таким чином, вислуга років позивача в пільговому обчисленні (так звана «загальна вислуга років») складає 09 років 00 місяців 20 днів та включає в себе як календарну вислугу років позивача (07 років 03 місяці 09 днів) так і зараховану на її основі та додану до неї пільгову вислугу років (1 рік 9 місяців 11 днів).

Правильність такого висновку стверджується відомостями з трудової книжки позивача (а.с.9-10).

Відтак, твердження апелянта про те, що загальна вислуга років ОСОБА_1 становить 16 років 03 місяці 29 днів є помилковими, оскільки при такому розрахунку він фактично ототожнює поняття «вислуга років в пільговому обчисленні» (так звана «загальна вислуга років») та «пільгова вислуга років» (виключно вислуга, яка зарахована на пільгових умовах, без врахування календарної вислуги), що є різними за своєю суттю та змістом.

Отже, оскільки станом на дату звільнення ОСОБА_1 зі служби його вислуга років в пільговому обчисленні становила 09 років 00 місяців 20 днів, тому умова про наявність 10 і більше років вислуги не дотримана позивачем, через що правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог є відсутніми.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги відхилені.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів.

В порядку ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат є відсутніми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Головки Любомира Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022р. в адміністративній справі № 380/2722/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Дата складання повного тексту судового рішення: 18.08.2022р.