Справа № 640/264/22
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м. Київ № 640/264/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправною та скасування постанови,-

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної Марини Олександрівни про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2021 р. №64614781.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки, на думку позивача, у державного виконавця не було достатньо підстав для закінчення виконавчого провадження, що, у свою чергу, позбавило позивача можливості виконати остаточне рішення суду по справі №640/14264/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2022 року відкрито провадження у справі № 640/264/22 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Вказаною Ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

Станом на момент прийняття рішення у справі, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, та не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання, призначене на 01.02.2022, відповідач не прибув, явку уповноваженого представника не забезпечив. Причини неявки в судові засідання суду не повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутністю представника позивача не надходило.

У судовому засідання 17.02.2022 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2020 по справі № 640/14264/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.02.2020 №2/5/362;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 %, виходячи з грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад у сумі 5 070,00 грн., оклад за військове звання у сумі 1 340,00 грн., надбавка за вислугу років (50 %) у сумі 3 205,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань (50 %) у сумі 4 807,50 грн., надбавка за особливі умови служби (35 %) у сумі 1 774,50 грн., надбавка за таємність (10 %) у сумі 507,00 грн., надбавка за кваліфікацію,(11 %.) у сумі 557,00 грн., премія (10 %) у сумі 507,00 грн., всього І 7 768,70 грн., починаючи з 05.03.2019, з врахуванням проведених раніше виплат.

12.01.2021 Рішення Суду набрало законної сили, на виконання якого 27.01.2021 був виданий виконавчий лист № 640/14264/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 %, виходячи з грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад у сумі 5 070,00 грн., оклад за військове звання у сумі 1 340,00 грн,, надбавка за вислугу років (50 %) у сумі 3 205,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань (50 %) у сумі 4 807,50 грн., надбавка за особливі умови служби (35 %). у сумі 1 774,50 грн., надбавка за таємність (10 %) у сумі 507,00 грн., надбавка за кваліфікацію (11 %) у сумі 557,00 грн., премія (10 %)у сумі 507,00 грн., всього 17 768,70 грн., починаючи з 05.03.2019, з врахуванням проведених раніше виплат.

На виконання вищезазначеного рішення Суду Постановою Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гавриліва Андрія Володимировича від 02.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64614781.

Відповідно до інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчих проваджень в межах виконавчого провадження № 64614781 були проведені наступні виконавчі дії:

1. Винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.08.2021;

2. Винесення постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження від 27.08.2021;

3. Винесення постанови про прийняття до виконання виконавчого провадження від 09.09.2021;

4. Винесення постанови про зміну реєстраційних даних боржника від 14.09.2021;

5. Винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 14.09.2021;

6. Винесення постанови про накладення штрафу від 22.09.2021;

7. Винесення постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження від 29.09.2021;

8. Винесення постанови про прийняття до виконання виконавчого провадження від 29.09.2021;

9. Винесення постанови про накладення штрафу від 12.10.2021.

28.12.2021 на адресу представника стягувача надійшла постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної Марини Олександрівни про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2021 № 64614781.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що виконавче провадження № 64614781 підлягає закінченню у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Сума доплати по перерахунку з 01.01.2018 по 16.10.2019 становить 43 357,51 грн та була виплачена стягувачу станом на 07.10.2021.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 (далі також - Закон № 1403-VIII) визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі по тексту також - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1).

Згідно пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Судом встановлено, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2020 по справі № 640/14264/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.02.2020 №2/5/362; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 %, виходячи з грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад у сумі 5 070,00 грн., оклад за військове звання у сумі 1 340,00 грн., надбавка за вислугу років (50 %) у сумі 3 205,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань (50 %) у сумі 4 807,50 грн., надбавка за особливі умови служби (35 %) у сумі 1 774,50 грн., надбавка за таємність (10 %) у сумі 507,00 грн., надбавка за кваліфікацію,(11 %.) у сумі 557,00 грн., премія (10 %) у сумі 507,00 грн., всього І 7 768,70 грн., починаючи з 05.03.2019, з врахуванням проведених раніше виплат.

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ПФУ в м. Києві станом на 07.10.2021 була виплачена тільки сума доплати у розмірі 43 357, 51 грн. за період 01.01.2018 по 16.10.2019. Разом з тим, сума доплати відповідно до виконавчого документа №640/14264/20 від 27.01.2021 по перерахунку за період з 05.03.2019 по 31.10.2021 становить 126 393, 77 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2020 по справі №640/14264/20 не виконано, а оскаржувана постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

На думку суду, позивачем доведено наявність правових підстав для скасування постанови про закриття виконавчого провадження від 02.11.2021, у той час, як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконав та не довів правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом судовий збір не сплачувався відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної Марини Олександрівни про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2021 р. №64614781.

3. Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної Марини Олександрівни про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2021 р. №64614781.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.В. Аблов