Справа № 640/18226/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року м. Київ № 640/18226/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.07.2021):

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити на користь ОСОБА_1 108 488,67 грн., що складається з: 19 484,12 грн. - 3% річних за несвоєчасну виплату, 39 004,55 грн. - інфляційні втрати та 50 000,00 грн. - моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з огляду на несвоєчасне виконання зобов`язання з призначення грошової допомоги з 06.04.2018 по 23.12.2019, у відповідача виникло зобов`язання зі сплати ОСОБА_1 3% річних та індексу інфляції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що між позивачем і відповідачем не існує договірних відносин, оскільки сторони між собою не укладали ніяких цивільно-правових договорів. Натомість, одноразова грошова допомога, передбачена Законом, - це виплата, яка передбачена не в обов`язковому порядку, а у разі настання певних обставин та надання позивачем відповідних документів, які підтверджують право останнього на отримання такої допомоги. Крім того, у позовній заяві наголошено на тому, що позивачем не надано доказів наявності в останнього моральної шкоди.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06.04.2018 №37 (п. 17), солдату у запасі ОСОБА_1 , якого 03.06.2015 звільнено з військової служби та якому 22.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності без встановленні внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталась 22.09.2014, а 01.07.2017 під час повторного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 у справі №320/5228/18 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, згідно з витягом з протоколу від 05.12.2019 №173 (п. 2), вирішено скасувати п. 17 протоколу засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06.04.2018 №37, а також призначено одноразову грошову допомогу солдату у запасі ОСОБА_1 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017, у сумі 400 000,00 грн. та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (21 315,00 грн.), у сумі 378 685,00 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 18.03.2021, в якій просив виплатити йому 58 488,67 грн., що включає у себе 19 484,12 грн. 3% річних за несвоєчасну виплату та 39 004,55 грн. інфляційних витрат, з огляду на те, що прострочення виконання зобов`язання з призначення грошової допомоги з 06.04.2018 по 23.12.2019 склало 626 днів.

Листом від 05.04.2021 №248/Г-340/333 Міністерство оборони України повідомило ОСОБА_1 про те, що спірні правовідносини пов`язані з відшкодуванням шкоди, яка виникла у зв`язку з проходженням військової служби та не є грошовим зобов`язанням. Відтак, як наголошено у відзиві, до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність.

На підставі викладеного, вважаючи наявним у ОСОБА_1 права на отримання інфляційних витрат та 3% річних, спричинених несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги, останній звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться у ст. 610 Цивільного кодексу України, а саме: відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього у силу закону (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому, згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

З аналізу викладеного вбачається, що передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді інфляційних нарахувань і компенсації в розмірі трьох відсотків річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 №975. Суд зазначає, що зобов`язання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги має іншу правову природу, аніж договірні відносини, оскільки має соціальний характер.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків за вказаний період прострочення та 3% річних у заявленому розмірі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

Суд при розгляді враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 09.04.2021 у справі № 260/1484/18.

Однак позивач не навів доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправних дій відповідача йому заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок