Справа № 757/32235/17-ц
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м. Київ № 757/32235/17-ц

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного центру зайнятості

про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа ОСОБА_1 (далі-позивач) до Державного центру зайнятості (далі-відповідач) про:

- скасування наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 10.05.2017 №160-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 10.05.2017;

- поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису з 10.05.2017;

- стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 травня 2017 року;

- зобов`язання відповідача виплатити усі належні при звільненні суми, виходячи з посадового окладу розміром 8 500 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 17.11.2033 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення. Згідно наказу Державної служби зайнятості від 10.05.2017 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці за пункту б статті 36 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає своє звільнення з посади незаконним з наступних підстав. Згідно з наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 06.03.2017 №18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату) з 06.03.2017 введено в дію нову структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату). Згідно пункту 2 вказаного наказу всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці. Позивача попередили про зміну істотних умов праці на четвертий день після введення у дію штатного розпису, оскільки ОСОБА_1 перебувала у відрядженні. ОСОБА_1 було запропоновано посаду провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА). Від зазначеної пропозиції позивач змушена була відмовитися, оскільки вказана посада була запропонована без врахування вимог статті 42 Кодексу законів про працю України, а саме: не відповідала рівню її кваліфікації та продуктивності праці. Згодом позивачу було запропоновано посаду заступника начальника у цьому ж Управлінні, однак ця вакансія є тимчасовою, а тому із зрозумілих причин позивач від неї відмовилася. Високий рівень кваліфікації і продуктивності праці позивача підтверджується значним наявним досвідом роботи, починаючи з 1993 року, у тому числі на керівних посадах. Пропонуючи позивачу посаду провідного фахівця відповідач порушив вимоги статті 42 Кодексу законів про працю України. Про високий рівень кваліфікації свідчать застосовані до позивача заохочення, у тому числі, і на рівні Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 було закрито провадження у цивільній справі №757/32235/17-ц, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2020 було передано справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (правонаступник Державний центр зайнятості) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати до Окружного адміністративного суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Листом Київського апеляційного суду від 10.03.2020 матеріали адміністративної справи №757/32235/17-ц скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи перереєстровано, в порядку, визначеному пунктом 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Літвіновій А.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 прийнято до розгляду адміністративну справу №757/32235/17-ц та вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечено та вказано, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для її поновлення на роботі відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 17.11.2003 перебувала у трудових відносинах з Державною службою зайнятості (Центрального апарату) та працювала на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису (а.с.26-38 т.1).

Згідно наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 06.03.2017 №18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату) з 06.03.2017 введено в дію нову структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (а.с. 17 т.1).

Пунктом 2 вказаного Наказу, всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці та зміну істотних умов праці.

Встановлено, що у зв`язку з затвердженням 06.03.2017 структури та штатного розпису Державної служби зайнятості (Центральний апарат) посаду заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення було виведено (скорочено) (а.с.20 т.1).

Одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення позивачу була запропонована посада провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА) (а.с.24 т.1).

ОСОБА_1 10.05.2017 була запропонована посада заступника начальника відділу формування бюджету Управління прогнозування, бюджетування та статистики Державної служби зайнятості (Центральний апарат) (на період відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_2 ) (а.с.74 т.1).

Крім того, ОСОБА_1 була попереджена, що у разі відмови від запропонованої посади у зв`язку із зміною істотних умов праці її буде звільнено за пункт 6 статті 36 Кодексу законів про працю України після закінчення двох місяців з моменту попередження.

Наказом від 10.05.2017 №160-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення на підставі пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України України (а.с.16 т.1).

Згідно 4.3.2.1.2 Колективного договору Державної служби зайнятості (Центральний апарат) на 2015-2017 роки у разі зміни умов оплати праці до моменту переведення працівників на нові умови оплати праці, виплата заробітної плати здійснюється на підставі чинного трудового договору.

Встановлено, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 на час звільнення складав 3480 грн.. посаду, яку обіймала позивач, було виведено зі штатного розпису, тобто остання перебувала поза штатом й розмір її посадового окладу при розрахунку заробітної плати, яка підлягала їй виплаті, залишився незмінним, що відповідає нормам Колективного договору.

Позивач вважаючи своє звільнення та наказ Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 10.05.2017 №160-к «Про звільнення ОСОБА_1 » протиправними, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 вказаного Закону посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

У зв`язку зі зміною структури відповідача, а також відповідно до підпункту 4 пункту 9 розділу III Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 15.12.2016 №1543. зареєстрованого в Мін`юсті 28.12.2016 за №1723/29853 відповідач 06.03.2017 видав наказ №18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» (далі- Наказ №18), яким з 06.03.2017 ввів в дію нову структуру та штатний розпис на 2017 рік (а.с.21 т.1).

Встановлено, що відповідно до Наказу №18 та на виконання вимог статті 49 Кодексу законів про працю України начальнику відділу по роботі з персоналом ОСОБА_3 було доручено попередити під особистий підпис, із зазначенням дати ознайомлення, працівників, * посади яких підлягають виведенню, про наступне вивільнення за два місяці у зв`язку із змінами в організації праці відповідача та змінами істотних умов праці, а також створено комісію з питань працевлаштування працівників, які вивільняються.

У зв`язку з затвердженням 06.03.2017 структури та штатного розпису Центрального апарату Служби на 2017 рік та на виконання Наказу №18 посаду заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення було виведено.

В матеріалах справи не міститься доказів визнання Наказу №18 нечинним, або оскарження позивачем вказаного наказу.

Судом встановлено, що з 05.03.2017 по 08.03.2017 ОСОБА_1 перебувала у відрядженні (а.с.72 т.1), а 09.03.2017 року позивача під особистий підпис було попереджено про зміни в організації праці, зміни істотних умов праці, а саме про те, що посаду, яку вона обіймала, виведено (а.с.24 т.1).

Одночасно із попередженням, позивачу в порядку працевлаштування було запропоновано посаду відповідного професійного спрямування провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики

Також, ОСОБА_1 була попереджена, що у разі відмови від запропонованої посади у зв`язку із зміною істотних умов праці її буде звільнено згідно з пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України після закінчення двох місяців з моменту попередження.

У вказаному попередженні, з яким позивач була ознайомлена 09.03.2017, остання зазначила, що відповідь надасть до 18:00 годин 09.03.2017.

В матеріалах справи не міститься доказів того, що до 05.05.2017 від позивача надходили згоди на переведення, або відмови від запропонованої роботи.

Встановлено, що 05.05.2017 ОСОБА_1 надала відповідь, якою від запропонованої посади відмовилася.

З матеріалів справи також вбачається, що 10.05.2017 відповідач знову запропонував позивачу роботу - на посаді заступника начальника відділу формування бюджету Управління прогнозування, бюджетування та статистики Державної служби зайнятості (Центрального апарату') (на період відпустки по вагітності та пологах основного працівника), від якої вона того ж дня відмовилась (а.с.74 т.1).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частинами третьою та четвертою статті 32 Кодексу законів про працю України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови прані не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Cyду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15.

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за пункт 6 статті 36 Кодексу законів про працю України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена через два місяці після персонального попередження у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України, з виплатою в день звільнення вихідної допомоги та інших сум.

Доводи позивача про те, що відповідач порушив вимоги статті 42 Кодексу законів про працю України про переважне право на залишення на роботі також не знайшли свого підтвердження.

У процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із змінами в організації праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишення на роботі, встановлені статтею 42 Кодексу законів про працю України, тобто переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву на працевлаштування на нову посаду.

Так, у старій структурі відповідача, яка діяла до 06.03.2017, було Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення (начальник Управління - ОСОБА_4 заступник начальника Управління - ОСОБА_1.), до складу якого входило чотири відділи:

відділ бухгалтерського обліку (начальник відділу - ОСОБА_5 );

відділ звітності (начальник відділу - ОСОБА_6 );

відділ економічного планування та кошторисів (начальник відділу - ОСОБА_7 );

відділ фінансових ресурсів (начальник відділу - ОСОБА_8 )

У подальшому, відповідно до нової структури, яку введено в дію з 06.03.2017 Наказом №18 з одного раніше існуючого структурного підрозділу - Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення створено два окремих самостійних структурних підрозділи:

Відділ бухгалтерського обліку;

Управління фінансового забезпечення, яке, в свою чергу, складається з двох відділів: відділ економічного планування та кошторисів; відділ фінансових ресурсів.

Як вже зазначалось, відповідно до пункту 3 Наказу №18 у Центральному апараті Служби було створено комісію з питань працевлаштування працівників, які вивільняються (далі - Комісія).

Відповідно до справи, на підставі пункту З наказу №18 від 03.03.2017 у центральному апараті Служби Зайнятості було створено комісію в складі семи працівників з питань працевлаштування осіб, які вивільняються (а.с.17.18 т. 1).

Згідно витягу з протоколу №2 від 06.03.2017, на засіданні 06.03.2017 комісією вирішувалося питання працевлаштування працівників на посаду заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторисів й предметом обговорення було дві кандидатури на посаду: ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с.113-114 т. 1).

Між тим, за результатами проведеного обговорення, враховуючи досвід роботи, рівень професійної компетентності, продуктивність праці, характеристики, Комісія рекомендувала керівнику на зазначену посаду призначити ОСОБА_9 , а не позивача.

При цьому, суд враховує пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до якого при здійсненні вивільнення власник або уповноважений ним орган має право в межах споріднених професій та посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою, на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не було використане, суд не вправі обговорювати питання про доцільність такої перестановки, перегрупування.

Отже, питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Переважне право залишитися на роботі з`ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації, в той час як матеріалами справи не доведено переваги позивача в призначенні на посаду заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторисів.

Твердження позивача, що з 06.03.2017 в Державній службі зайнятості (Центральному апараті) діяли два штатних розписи - безпідставні, остільки згідно наказу №18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» з 06.03.2017 відповідач ввів в дію нову структуру та штатний розпис на 2017 рік.

При цьому, посилання позивача про те, що новий штатний розпис відповідач мав ввести в дію лише після звільнення працівників, яких було попереджено про наступне вивільнення, суд визнає необгрунтованими.

Згідно з вимогами частин першої та третьої статті 49 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці має запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 було запропоновано дві вільні у Службі Зайнятості посади, від яких позивач відмовилася.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Вакантною вважається наявна у штатному розписі установи, організації, підприємства посада, і на яку не укладений трудовий договір.

Таким чином, в результаті введення нового штатного розпису з 06 березня 2017 року, відповідач виконав вимоги частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки таким чином виникла можливість наповнення штату відповідними фахівцями (вакантні посади відповідного професійного спрямування у новому штатному розписі).

Щодо тверджень позивача про хибність здійсненого відповідачем розрахунку сум усіх належних ОСОБА_1 виплат при звільненні, оскільки, на думку позивача, він проведений з урахуванням її старого посадового окладу, розмір якого становив 3 480 гри., суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 09.03.2017 позивач не надала згоду на переведення на запропоновану їй посаду й незважаючи на відсутність в новому штатному розписі її посади, але трудові відносини з нею продовжувались ще протягом гарантованого їй двомісячного строку після попередження про звільнення.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 28.01.2015 №984/0/14-15/13 працівники, яких попереджено про наступне вивільнення, посади яких відсутні у новому штатному розписі, продовжують працювати ще не менше двох місяців і отримують заробітну плату. Виплата заробітної плати у даному випадку здійснюється на підставі положень чинного трудового договору, дію якого не припинено, тобто трудовий договір продовжується (копія листа - роз`яснення додана до матеріалів справи).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 частини 3.2.1.2 Колективного договору Державної служби зайнятості (Центрального апарату) на 2015-2017 роки у разі змін умов оплати праці до моменту переведення працівників на нові умови оплати праці, виплата заробітної плати здійснюється на підставі чинного трудового договору (а.с.85-89 т.1).

Відповідно до витягу з наказу відповідача від 17.06.2017 №187-к «Про переведення працівників Державної служби зайнятості (Центрального апарату)», ОСОБА_1 займала посаду заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення з 17.06.2017, розмір її посадового окладу складав 3 480 грн. на місяць (а.с.71 т.1).

Таким чином, протягом двох місяців з дня попередження позивача про наступне вивільнення, а саме з 09.03.2017 і по день звільнення 10.05.2017, вона залишалася працівником відповідача і виплата заробітної плати їй здійснювалась на підставі чинного трудового договору.

Суд враховує те, що наказом відповідача від 03.04.2017 №36 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби зайнятості (Центрального апарату) на 2017 рік» у зв`язку із набранням чинності наказу Міністерства соціальної політики України від 22.03.2017 №447 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» з 31.03.2017 в дію вводився новий штатний розпис відповідача на 2017 рік з новими посадовими окладами.

Між тим, остільки посаду позивача було виведено, тобто вона перебувала поза штатом, розмір її посадового окладу залишився незмінним, що відповідає вищенаведеним положенням Колективного договору.

Таким чином, звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства, тому підстав для поновлення її на роботі, а отже і оплати вимушеного прогулу, немає.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.