Справа № 640/19582/21
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ № 640/19582/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1) Міністерства юстиції України; 2) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
третя особаСлужба безпеки України
провизнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09.07.2021 № 1560/к "Про звільнення",

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.07.2021 № 3235/03 "Про звільнення ОСОБА_1 ",

- поновити позивача на посаді,

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2021 залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору - Службу безпеки України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно звільнено позивача з посади та державної служби з підстав наявності в неї громадянства іншої держави, оскільки зазначені обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, а лист Служби безпеки України та надані зазначеним органом документи не підтверджують належним чином факт наявності у позивача громадянства іншої держави.

Відповідач проти позовних вимог заперечив та надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивача звільнено із займаної посади та з державної служби правомірно, оскільки факт наявності у державного службовця громадянства іншої держави є підставою для припинення державної служби та, відповідно, звільнення з посади. В свою чергу, отримання від Служби безпеки України інформації про встановлення факту набуття позивача громадянства іноземної держави є достатньою підставою для звільнення.

Третьою особою надано пояснення щодо суті позовних вимог, в яких зазначається, що до органу надійшла інформація від третіх осіб стосовно наявності у ОСОБА_1 громадянства іноземної держави, за результатами перевірки якої було підтверджено факт наявності у позивача громадянства іноземної держави, у зв`язку з чим Служба безпеки України проінформувала відповідача про зазначені обставини.

Позивачем подано відповідь на відзив, в яких вважає необґрунтованими викладені у відзиві доводи відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

На адресу Служби безпеки України надійшла інформація, викладена у заявах від 10.11.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є батьками колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_1 , надіслана на адресу Офісу Президента України, щодо наявності у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка працює на посаді заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), громадянства іноземної держави, а саме - громадянства Російської Федерації.

До поданих заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було додано фотокопію паспорта громадянина Російської Федерації, серії НОМЕР_1 , виданого 04.06.2014 органом 900-003 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана інформація перевірялась шляхом огляду офіційних інтернет-ресурсів Російської Федерації, за результатами чого дійсність паспорта знайшла своє підтвердження.

У подальшому, заступником Служби безпеки України ОСОБА_4 направлено заступнику Міністра юстиції України ОСОБА_5 лист від 07.07.2021 № 2/3/2-14227дск «Стосовно ОСОБА_1 », в якому було викладені обставини щодо набуття ОСОБА_1 громадянства Російської Федерації та викладено прохання здійснити оцінку ризиків нанесення шкоди державній безпеці України у зв`язку з перебуванням на посаді державної служби ОСОБА_1 , яка має громадянство Російської Федерації.

На підставі зазначеного листа Міністерство юстиції України наказом від 09.07.2021 № 1560/к звільнило ОСОБА_1 з посади заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 09.07.2021 у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням внаслідок встановлення факту наявності у державного службовця громадянство іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу».

У свою чергу, зазначений вище наказ слугував підставою для прийняття Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) наказу від 09.07.2021 № 3235/03 «Про звільнення ОСОБА_1 », який був прийнятий з аналогічних підстав.

Позивач, не погоджуючись з наказами про звільнення, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулася з цим позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, не були порушені з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону України «Про державну службу»).

За приписами пунктів 2, 5, 9 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням, зокрема, таких принципів:

законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України.

Державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції (пункти 1, 2, 9 статті 8 Закону України «Про державну службу»).

Згідно частини першої статті 19 Закону України «Про державну службу» право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче: магістра - для посад категорій «А» і «Б»; бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії «В».

Разом з тим, пунктом 6 частини другої цієї статті визначено, що на державну службу не може вступити особа, яка має громадянство іншої держави.

Підстави для припинення державної служби визначені статтею 83 Закону України «Про державну службу», згідно із пунктом 1 частини першої якої державна служба припиняється, у разі втрати права на державну службу або його обмеження.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набуття громадянства іншої держави.

Частиною другою статті 84 цієї статті визначено, що у випадках, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Враховуючи вищенаведені положення, суд звертає увагу, що в даному випадку мова не ведеться про звільнення працівника на підставі дисциплінарного стягнення, оскільки у зв`язку із набуттям громадянства іншої держави позивач втратив право на державну службу, адже набуття службовцем громадянства іншої держави не є дисциплінами проступком, а тому в подібних випадках законодавство не передбачає обов`язок проведення службового розслідування.

Таким чином, з моменту отримання інформації про факт набуття державним службовцем громадянства іноземної держави, суб`єкт призначення повинен невідкладно прийняти рішення про припинення державної служби та звільнити таку особу з посади.

Визначальним у спірних правовідносинах є те, який саме документ може слугувати належним підтвердженням того, що особа має громадянство іншої держави, та, відповідно, може бути підставою для звільнення особи з державної служби.

Як встановлено вище, підставою для звільнення позивача з державної служби, згідно із наказом про звільнення, була втрата права на державну службу внаслідок встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу».

Підставою для прийняття цього наказу слугував, зокрема, лист Служби безпеки України від 07.07.2021 № 2/3/2-14227дск «Стосовно ОСОБА_1 », відповідно до змісту якого ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України» до завдань Служби безпеки України входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

За приписами пункту 2 частини першої статті 25 Закону України «Про службу безпеки України» Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки.

Служба безпеки України направила до суду інформацію, яка була отримана в рамках проведення перевірки інформації, що надійшла у зверненні родичів ОСОБА_1 , з якої вбачається, що було встановлено факт виїзду ОСОБА_1 13.03.2014 в Автономну Республіку Крим та реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Після тимчасової окупації Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, 04.05.2014 позивач повторно здійснила виїзд на територію Кримського півострова та на підставі раніше здійсненої прописки отримала паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 (орган видачі 900-003 ФМС РФ в Республіці Крим). Під час перебування в АР Крим позивач мала контакти зі співробітниками ФСБ РФ.

До матеріалів справи Службою безпеки України додано фотокопію паспорта громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 (орган видачі 900-003 ФМС РФ в Республіці Крим). При цьому анкетні дані, зокрема, прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, місце народження особи, на ім`я якої видано зазначений паспорт, співпадають з анкетними даними паспорта, виданого на ім`я позивача ОСОБА_1 , як громадянину України.

Також, до матеріалів справи додано акт огляду інформаційних ресурсів, відповідно до яких співробітником Служби безпеки України, проведено огляд наявної інформації на офіційному інтернет-ресурсі Федеральної податкової служби Російської Федерації з метою з`ясування наявності відомостей та достовірності зазначеного вище паспорта.

У подальшому, за допомогою сервісу, який дозволяє дізнатись індивідуальний податковий номер особи, співробітником було заповнено відповідні поля, до яких було введено інформацію щодо прізвища, ім`я та по-батькові позивача, її дату народження, місце народження, серію та номер паспорта громадянина Російської Федерації, дату його видачі. Після заповнення полів інформації сервісом було оброблено відповідний запит та видано інформацію, що за вказаними даними числиться особа, якій присвоєно податковий номер НОМЕР_2 .

Зазначені обставини зафіксовані та додані матеріалів шляхом здійснення знімків екрану під час кожного кроку здійснення огляду інформації на веб-ресурсі.

Також, співробітником Служби безпеки України проведено огляд онлайн-сервісу перевірки дійсності паспортів Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації, який також перебуває у вільному доступі та згідно якого паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 серед недійсних не значиться.

Таким чином, суд дійшов висновку, що інформація щодо набуття позивачем громадянства Російської Федерації є такою, що отримана в межах виконання завдань, покладених на Службу безпеку України законодавством, та у спосіб, передбачений законодавством, а тому є належною та законною підставою для звільнення позивача з посади за пунктом 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий висновок щодо достатності доказів на підтвердження у особи факту наявності громадянства іншої держави, що надаються правоохоронними органами, зокрема Службою безпеки України, для прийняття рішення про звільнення особи з державної служби на підставі ст. 84 Закону № 889-VIII викладено у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 06.04.2021 у справі № 640/4337/19, від 03.02.2021 у справі № 0940/1503/18, від 12.08.2020 у справі № 260/1146/18.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейний, 2д, ), третя особа - Служба безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) про визнання протиправними рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Суддя О.П. Огурцов