Справа № 826/19141/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Київ № 826/19141/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІА"

до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІА" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського,112, кв. 16,17, ) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві (03680, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69, ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, оформлене висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.07.2016 №696/41-16.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018, позов задоволено.

Постановою Верховного суду від 17 лютого 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 року суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу №826/19141/16 до свого провадження. Витребувано від позивача належним чином засвідчений договір, укладений між ТОВ "Ліга-Експерт" і ТОВ "ДІА" на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 року витребувано від ТОВ "Ліга-Експерт", як розробника проекту землеустрою, оригінал або належним чином засвідчену копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "ДІА".

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 року ТОВ «ДІА» надано належним чином завірений договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №1769 від 24.11.2006 року.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІА" є власником об`єктів нерухомого майна: нежилих будівель літера "Е" площею 321.60 кв. м, літера "Ж" площею 387,9 кв. м, розташованих за адресою: вул. Дегтярівська, 21 в місті Києві.

24 листопада 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІА" (Замовник) уклало з комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» (Виконавець) договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №1769 , відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується виконати з дотримання вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування офісно-складських приміщень на вул. Дегтярівській, 21у Шевченківському районі м. Києва, а замовник- прийняти та оплатити виконані роботи.

В подальшому, Позивачем було надано до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження, замовником якого виступав позивач.

Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, було розглянуто вищевказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано висновок про відмову в погодженні проекту від 26.07.2016 № 696/41-16 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому було вказано перелік зауважень до нього.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною а висновок необґрунтованим Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІА" звернулося до суду з позовом за захистом своїх прав.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Постановою Верховного суду від 17 лютого 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд в постанові від 17.02.2021 року зазначив, що судами не встановлено фактичні обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, а саме не дослідили проект землеустрою, поданий на погодження відповідачу та не з`ясували, чи були у відповідача підстави, передбачені статтею 186-1 ЗК України, для висновку про невідповідність поданого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З огляду на вищезазначене суд зауважує, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частинами першою, другою статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

За приписами частин шостої, сьомої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Нормами частин дев`ятої, десятої статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За визначенням статті 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Положеннями статті 22 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Згідно статті 25 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо їх поділу та об`єднання являються самостійними окремими видами документації із землеустрою, яка розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про землеустрій", погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Положенням статті 185 Земельного кодексу України передбачено, що землеустрій здійснюється суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Зі змісту частин 4-6 статті 186-1 Земельного кодексу України вбачається, що розробник подає вказаному органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначений орган зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини 7 статті 186-1 Земельного кодексу України, територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається уповноваженому органу його розробником і повинен відповідати вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, в тому числі положенням статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Разом з тим, стверджуючи про невідповідність поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для реконструкції, експлуатації та обслуговування офісно-складських приміщень за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, відповідачем самостійно та й на вимогу суду не було надано жодних доказів у підтвердження своїх тверджень про наявну невідповідність чи недоліки у поданій позивачем документації для погодження проекту землеустрою.

Судом встановлено, що суддями першої та апеляційної інстанцій у Головного управління Держгеокадастру у місті Києві неодноразово вимагалось вказати документи на які посилався відповідач, як на ту обставину, що висновки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу мають недоліки та не погоджуються відповідачем.

Означені обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих у розумінні норм процесуального законодавства доказів.

У свою чергу, судом з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 року були витребувані у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга-Експерт" надати суду належним чином засвідчену копію Проекту землеустрою щодо відведення Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІА" земельної ділянки за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, 21. Однак, станом на момент винесення рішення, вищезазначені документи суду надані не були.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем норм Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про Державний земельний кадастр", якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Отже, з огляду на викладене, при вирішенні даного позову, суд виходить виключно із тих доказів, що наявні в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми, відповідно до приписів частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів щодо невідповідності проекту, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві висновку №696/41-16 від 26.07.2016.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову - як зазначено вище.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись статтями 6, 72 - 77, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІА" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві №696/41-16 від 26.07.2016.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа