Справа № 620/3636/22
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/3636/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача-1 ОСОБА_1 ,

позивача-2 Мироненка К.А.,

позивача-3 Бабка Д.С.,

представника позивачів Єршова Р.В.,

представника відповідача Роєнка О.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом (уточненим а.с.209-215) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просять:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07.04.2022 №391 в частині застосування до сержанта поліції молодшого інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області Бабка Дмитра Сергійовича, сержанта поліції молодшого інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області Шкеди Ярослава Владиславовича, лейтенанта поліції інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області Мироненка Кирила Анатолійовича дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07.04.2022 №135 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» сержанта поліції молодшого інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області Бабка Д.С., сержанта поліції молодшого інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області Шкеди Я.В., лейтенанта поліції інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області Мироненка К.А.;

- поновити ОСОБА_1 з 08.04.2022 на посаді молодшого інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2022 по день ухвалення судового рішення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 07.03.2022 до 07.04.2022 включно;

- поновити ОСОБА_3 з 08.04.2022 на посаді молодшого інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2022 по день ухвалення судового рішення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за період з 24.02.2022 до 07.04.2022 включно;

- поновити ОСОБА_2 з 08.04.2022 на посаді інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2022 по день ухвалення судового рішення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за період з 25.02.2022 до 07.04.2022 включно.

В обгрунтування свого позову зазначають, що при проведенні службового розслідування, за результатами якого було складено висновок від 06.04.2022, відповідач не дотримався норм чинного законодавства, не надавши позивачам можливість скористатися правом на надання пояснень та додаткових доказів правомірності своїх дій. Дисциплінарне стягнення застосовано до позивачів безпідставно, адже ними не було допущено дисциплінарних проступків, а оскаржувані накази прийняті необгрунтовано та з порушенням засади пропорційності. Позивачі не погоджуються, що були відсутні на службі без поважних причин та допустили порушення службової дисципліни.

Позивачі зазначають, що саме через необхідність евакуації сімей вони змушені були залишити територію міста Чернігова, при цьому територію Чернігівської області не залишали, постійно спілкувалися із керівництвом і до середини березня 2022 року не отримували жодних вказівок щодо того, як їм діяти в умовах воєнного стану, при цьому керівництву підрозділу було відомо про місцезнаходження позивачів та причини їх виїзду з міста Чернігова, однак до 19.03.2022 вказівок про необхідність повернення до постійного місця несення служби від керівництва не надходило. А з 19.03.2022 вони не могли повернутися до міста Чернігів через відсутність сполучення із містом, що є загальновідомим фактом.

Після того, як позивачам стало відомо про наказ Голови Національної поліції від 10.03.2022 №190, вони повідомляли керівництву про можливість подальшого проходження служби в підрозділах поліції за місцем їх знаходження, однак від керівництва отримали негативну відповідь через специфіку несення служби в управлінні оперативної служби ГУНП, а також вимогою 21.03.2022 обов`язково прибути в ГУНП в Чернігівській області для подальшого проходження служби.

Зазначене не було враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваних наказів про притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в органах поліції, що говорить про необґрунтованість та непропорційність прийнятих відповідачем рішень, а отже їх протиправність.

Суд ухвалою від 31.05.2022 відкрив провадження у справі, призначивши її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. В подальшому, ухвалою суду від 13.07.2022 вирішено призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання. Одночасно продовжено відповідачу процесуальний строк встановлений судом для подання відзиву на позов до 21.07.2022, оскільки станом на 11.07.2022 до відповідача не надходила ухвала про відкриття провадження. Також зазначає, що станом на 28.06.2022 відповідач не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

У встановлений ухвалою від 13.07.2022 строк, відповідачем подано відзив на позов, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити та вказує, що доводи позивачів є необґрунтованими, помилковими та такими, що не відповідають нормам права та дійсним обставинам. Матеріалами службового розслідування повно та вірно встановлено факти порушення позивачами службової дисципліни в частині відсутності позивачів на службі, самоусунення від виконання ними службових обов`язків під час воєнного стану на територій України, зокрема на території дислокації підрозділу, що стало підставою для видання оскаржуваних позивачами наказів ГУНП в Чернігівській області про звільнення позивачів зі служби в поліції, які були виданні у відповідності до вимог законодавства, в межах наданих повноважень та в спосіб, визначений Законом.

Позивачі в судовому засіданні свої вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи це наведеними у відзиві на позов аргументами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

04.04.2022 начальником Управлінні оперативної служби (УОС) ГУНП в Чернігівській області полковником поліції Биковським В.В. було подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області щодо фактів відсутності станом на 04.04.2022 за місцем несення служби, не виконання своїх посадових обов`язків, залишення меж Чернігівського гарнізону без дозволу керівництва УОС ГУНП в Чернігівській області та невиходу на зв`язок окремими поліцейськими УОС ГУНП, зокрема:

з 25.02.2022 інспектором 8-го відділу УОС ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Мироненком К.А.;

з 24.02.2022 молодшим інспектором 8-го відділу УОС ГУНП в Чернігівській області сержантом поліції Бобком Д.С.;

з 07.03.2022 молодшим інспектором 8-го відділу УОС ГУНП в Чернігівській області сержантом поліції Шкедою Я.В.

За фактами, викладеними в рапорті начальника УОС ГУНП в Чернігівській області полковника поліції Биковського В.В. наказом ГУНП в Чернігівській області від 04.04.2022 №515 було призначено службове розслідування.

Проведеним службовим розслідуванням серед іншого встановлено факт відсутності в період з 22.03.2022 на службі, невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Мироненка К.А., молодшого інспектора 8-го відділу УОС ГУНП області сержанта поліції Бобка Д.С. та молодшого інспектора 8-го відділу УОС ГУНП області сержанта поліції ОСОБА_1 та запропоновано притягнути їх до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби. Визнано дні відсутності вказаних поліцейських на службі днями прогулу та запропоновано за ці дні грошове забезпечення не нараховувати.

За результатами проведеного службового розслідування було видано наказ ГУНП в Чернігівській області від 07.04.2022 №391, яким за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції у частині відсутності на службі та невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Мироненка К.А., молодшого інспектора 8-го відділу УОС ГУНП області сержанта поліції Бобка Д.С. та молодшого інспектора 8-го відділу УОС ГУНП області сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Реалізовано вказаний наказ шляхом видання наказу ГУНП в Чернігівській області від 07.04.2022 №135 о/с.

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення незаконним, позивачі звернулися до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону №580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (ч.3 ст.11 Закону).

Згідно з ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1 та 2 ст.19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із ч.2 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Отже проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною 3 ст.13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст.14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі Порядок).

Крім того вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Як встановлено судом, підставою для проведення службового розслідування став рапорт начальника УОС ГУНП в Чернігівській області полковника поліції Биковського В.В. щодо фактів відсутності станом на 04.04.2022 за місцем несення служби позивачів (а.с.52).

Проведеним службовим розслідуванням серед іншого встановлено факт відсутності в період з 22.03.2022 на службі, невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу інспектора 8-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Мироненка К.А., молодшого інспектора 8-го відділу УОС ГУНП області сержанта поліції Бобка Д.С. та молодшого інспектора 8-го відділу УОС ГУНП області сержанта поліції ОСОБА_1 та запропоновано притягнути їх до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Зазначений факт невиходу позивачів на службу з 22.03.2022 підтверджується актами про відсутність на службі (а.с.61-96, 101-127, 132-166) та не заперечується самими позивачами, як в судовому засіданні, так і в поданому позові.

Разом з тим, позивачі з прийнятими наказами не погоджуються, вважають їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з підстав, зазначених в описовій частині цього рішення.

Надаючи правову оцінку зазначеним позивачами обставинам, суд зазначає про таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Чернігівській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Суд відхиляє твердження позивачів, що вони весь час перебували на зв`язку, отримали дозволи на виїзд за межі міста Чернігова та виконували завдання керівництва про надання оперативної інформації (в тому числі відносно переміщення військової техніки агресора), оскільки останні не відповідають дійсності та спростовуються наявними матеріалами службового розслідування, зокрема рапортами начальника 8-го відділу УОС ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції Шкабарова Д.О. від 26.03.2022, начальника УОС ГУНП Чернігівській області полковника поліції Биковського В.В. від 04.04.2022, довідками УОС ГУНП в Чернігівській області від 07.07.2022 та наявними актами відсутності на службі.

Водночас, самі позивачі визнають той факт, що вони до 05.04.2022 перебували за межами міста Чернігова у певних населених пунктах Чернігівської області, а в сукупності з інформацією, наявною в матеріалах службового розслідування, викладеною в довідках УОС ГУНП в Чернігівській області від 07.07.2022 щодо того, що вони на зв`язок не виходили, дозволи на виїзд за межі міста їм не надавали та жодної оперативної інформації до підрозділу не передавали, вказане свідчить про самовільне залишення позивачами місця несення служби, відсутність тривалий час на службі та самоусунення від виконання обов`язків, визначених законодавством для Національної поліції України, та здійснення заходів з протидії військової агресії.

Вказана також підтверджено опитаними в судовому засіданні свідками, які наголосили на тому, що позивачі до них безпосередньо не звертались, та рапорт на ім`я керівника ГУНП в Чернігівській області не подавали.

Отже судом достовірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи факт відсутності позивачів на робочому місці (службі) в робочий час, у період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про відсутність позивачів на службі без поважних причин, на думку суду, є обґрунтованим, а оскаржувані накази правомірними.

Щодо доводів позивачів про порушення процедура проведення службового розслідування в частині не відібрання у них письмових пояснень, варто зазначити, що 04.04.2022 позивачів було повідомлено про призначення службового розслідування та запропоновано надати письмові пояснення, на що позивачі надавати письмові пояснення відмовились і про що було складено відповідні акти.

Крім того, суд наголошує, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачами не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних наказів, які б могли вплинути на кінцевий результат.

Щодо доводів позивачів про те, що вони були вимушені евакуювати свою родину, на що були отримані усні дозволи, безпосереднього керівництва, а потім не змогли повернутись до міста Чернігів у зв`язку із обстрілами сіл і міста та через відсутність сполучення із містом, що є загальновідомим фактом, суд зазначає наступне.

Станом на 10.03.2022 місто Чернігів не перебувало під тимчасовою окупацією, в облозі чи під оперативною облогою. Повне зупинення транспортного сполучення з містом Чернігів відбулось 23-24 березня 2022 року через руйнування мостів і переправ та саме з 24.03.2022 місто стало в оперативній облозі.

Протягом березня 2022 року постійно, крім певних періодів, коли здійснювались обстріли міста, проводилась евакуація з міста цивільного населення, доставка гуманітарних та інших вантажів, зокрема човнами через пішохідний міст через р. Десна (у тому числі через смт. Куликівка), до початку квітня 2022 року.

Даний факт є загальновідомим і доведення не потребує.

Тобто можливість повернення до міста Чернігів у позивачів була, однак позивачі нею користуватися не стали. Крім того, суд звертає увагу, що населені пункти, до яких позивачі перемістилися, знаходяться у відносній близькості від міста Чернігова, а дорога до них не потребує багато часу, що давало їм можливість наступного дня повернутися назад. В даному випадку, позивачі жодним чином не пояснюють підстави відсутності та неможливість повернення до місця несення служби з моменту їх виїзду до 19.03.2022.

Зазначені твердження позивачів, на думку суду, свідчать виключно про їх небажання в напружений для громади міста Чернігова час виконувати обов`язки поліцейського щодо захисту мирних жителів та протидії військовій агресії. Відповідно, посилання позивачів на ту обставину, що шлях не був безпечним, суд відкидає як такий, що суперечить Присязі поліцейського.

Разом з тим суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивачів на службі ними не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачами цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивачі зобов`язалися вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу й на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява№34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява №63235/00).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Пунктом 7 ст.19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст.13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивачів у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивачів дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Чернігівській області і відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вимоги щодо поновлення на службі в поліції у спеціальному званні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено у повному обсязі.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до приписів с. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області при розгляді даної справи.

Підстави для розподілу судових витрат згідно із ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в позові відмовлено повністю.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Позивач-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Позивач-3: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (пр. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення виготовлено 17.08.2022.

Суддя Л.О. Житняк