Справа № 380/13607/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13607/21 пров. № А/857/21562/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування вимог про сплату боргу, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення: 10:40:16,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 29.10.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дій щодо формування вимог про сплату боргу ( недоїмки ) №Ф - 61912-13 від 14 травня та 14 червня 2021 року неправомірними; скасування сформованих вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 61912-13 від 14 травня та 14 червня 2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано дії Головного управління Державної податкової служби у Львівській області щодо формування вимог про сплату боргу ( недоїмки ) №Ф - 61912-13 від 14 травня 2021 року та №Ф - 61912-13 від 14 червня 2021 року неправомірними. Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Львівській області № Ф - 61912-13 від 14 травня 2021 року та № Ф - 61912-13 від 14 червня 2021 року.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на дату формування вимог від 14.05.2021 та 14.06.2021 №Ф-61912-13 на суму 3074,36 грн платник знаходився на загальній системі оподаткування та не перебував в стані припинення чи ліквідації. Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 14.06.2021, заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску становила 3074,36 гривень. Зазначає, що відповідно до даних інтегрованої картки платника, станом на 30.04.2021, сума заборгованості становить 3074, 36 грн, яка виникла внаслідок несплати зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначеного позивачем у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 13.10.2021 №334 за 2020 рік. Вважає, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 та 14.06.2021 №Ф-61912-13 на суму 3074,36 грн сформовано відповідно до вимог Закону № 2464-VI.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

У судовому засіданні позивач заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» винесено вимоги позивачу про сплату боргу (недоїмки), а саме:

- № Ф - 61912-13 від 14 травня 2021 року, відповідно до якої загальна сума боргу платника єдиного внеску, штрафів, пені на 30.04.2021 становить 3074,36 грн (недоїмка -3074,36 грн, штрафи - 0 грн 00 коп., пеня - 0 грн 00 коп.).

- № Ф - 61912-13 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої загальна сума боргу платника єдиного внеску, штрафів, пені на 31.05.2021 становить 3074,36 грн (недоїмка -3074,36 грн, штрафи - 0 грн 00 коп., пеня - 0 грн 00 коп.).

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як передбачено абз. 3 п. 1, абз. 3 п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Вимогами абз. 1, 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктами 5, 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.

Як передбачено ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як вірно зазначено судом, аналіз вищенаведених норм права вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності; самозайнятість особи, зокрема, здійснення нею незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, неотримання доходу від таких видів діяльності, у відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Крім того, у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 Верховний Суд зазначив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 ст. 2 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» № 533-ІХ від 17.03.2021 р. (з подальшими змінами) Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено п. 910, згідно з абз. 1 якого тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені в пунктах 4, 5, 51 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року за себе.

Таким чином, як вірно зазначено судом, відповідно до названої норми Закону № 533-ІХ особи, зазначені в пунктах 4, 5 (особи, які займаються незалежною професійною діяльністю, якщо вони не є найманими працівниками чи підприємцями), 51 частини першої статті 4 Закону№ 533-ІХ, звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року за себе.

З урахуванням наведеного вірним є висновок суду, що позивачем у Звіті за 2020 рік від 04.01.2021 в колонці 6 (сума нарахованого єдиного внеску) Таблиці 1 у рядках, які стосуються березня, квітня та травня проставлені слова «звільнений», тобто звільнений від нарахування, а отже і від сплати єдиного внеску за названі періоди. Отже, згідно Таблиці 1 Звіту, позивач не обчислював і не нараховував єдиний внесок за березень, квітень і травень 2020 року і відповідно до абз. 1 п. 910 розд. VIII Закону № 2464-VI не сплачував і не повинен був сплатити єдиний внесок за названі місяці.

Відтак, вірним є висновок суду, що нарахування відповідачем недоїмки по сплаті єдиного внеску, зазначеного у спірних вимогах, є протиправним, оскільки позивач у спірні періоди, за які йому нараховано згадану недоїмку, був звільнений від сплати єдиного внеску.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягали до задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 380/13607/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено у зв`язку з перебуванням суддів у відпустці 15.08.2022.