Справа № 380/19096/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокуСправа № 380/19096/21 пров. № А/857/7893/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього заробітку, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП) в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 110898,16 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ГУНП на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60690,56 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не враховано пропуск строку звернення позивача до суду із цим позовом. Звертає увагу, що у розглядуваній справі позивач просить виплатити йому суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.02.2021 по 30.09.2021, однак частина вказаного спірного періоду з 27.02.2021 по 28.05.2021 станом на даний час уже вирішена у справі №360/3210/21. Вказує, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних відносин положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) відсутні.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, не проведення з вини відповідача виплати компенсації за невикористані відпустки у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з 07.11.2015 ОСОБА_1 , проходив службу в Національній поліції України. На підставі наказу ГУНП від 25.02.2021 №109 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (далі - Закон №580-VIII), з 26.02.2021.

Після звільнення позивача з Національної поліції відповідач вчасно не провів розрахунок при звільненні, тому позивач звернувся до суду.

Згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року по справі №360/3428/21 (далі - Рішення суду), яке набрало законної сили 01.10.2021, визнано протиправною бездіяльність ГУНП щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану основну та додаткову відпустки. Зобов`язано ГУНП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 24 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2019 роки, за 4 доби основної відпустки за 2015 рік, за 15 діб додаткової відпустки за 2017 рік, 2 доби додаткової відпустки за 2018 рік, 20 діб основної відпустки за 2020 рік, 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

На виконання Рішення суду, 30.09.2021 позивачу було зараховано на картрахунок грошові кошти в сумі 60689,05 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2021 №5063.

В той час, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2021 року у справі № 360/3210/21 (далі - Рішення суду-1), яке набрало законної сили 11.01.2022, стягнуто з ГУНП середнє грошове забезпечення (у вигляді одноразової грошової допомоги при звільненні) за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.02.2021 по 28.05.2021 в сумі 2000 грн на користь ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

З матеріалів справи видно та це не заперечується сторонами, відповідачем при виключенні позивача 26.02.2021 із списків особового складу та всіх видів забезпечення останньому не виплачено всіх належних сум, а саме грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки і така виплачена 30.09.2021 на виконання Рішення суду.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача, з урахуванням Рішення суду-1, слід вираховувати, починаючи з 29.05.2021 по 29.09.2021 включно.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок, Постанова відповідно).

Абзацом 3 пункту 2 вказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку визначено складові, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Натомість, у пункті 4 Порядку йдеться про виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Особливості обрахунку розміру середньої заробітної плати за останні два місяці роботи наведено у пункті 8 Порядку, згідно із яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням (26.02.2021 ) становив 53238,22 грн.

Кількість календарних днів за грудень 2020 січень 2021 року становить 62 дні.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 858,68 грн (53238,22 грн / 62 дні).

Період за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 29.05.2021 до 29.09.2021 (включно) становить 124 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 106476,32 грн (858,68 грн х 124 календарних дні).

Водночас, при розрахунку розміру середнього заробітку, який належить виплатити позивачу за час затримки розрахунку при звільненні, необхідне застосувати принцип співмірності, у відповідності до статті 117 КЗпП.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статті117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Сума виплаченої компенсації, яку отримав позивач 30.09.2021 (60689,05), є значно меншою ніж визначена сума середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні (106476,32 грн).

З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, справедливим і пропорційним є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, виходячи із наступних розрахунків.

Зокрема, істотність частки складових грошової компенсації за час затримки розрахунку складає: 60689,05 грн (сума виплаченої компенсації)/ 106476,32 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,57.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,57, становить: 489,44 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням 858,68 грн х 0,57).

Таким чином, за 124 календарних днів затримки розрахунку при звільненні середній заробіток за цей час затримки розрахунку складає 60690,56грн (489,44 грн х 124 календарних дні).

Зваживши на вищенаведене, застосований судом першої інстанції спосіб обрахунку середнього заробітку час затримки розрахунку є прийнятним та виправданим, а тому підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову, у спосіб визначений судом, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний