Справа № 640/9125/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Справа № 640/9125/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Кобзар Д.В.,

Позивача ОСОБА_1,

представника Позивача Артерчук Л.В.,

представників Відповідачів Кожушко В.Е., Шокал Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора,

Київської обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач-1), Київської обласної прокуратури (далі - Відповідач-2) про:

- визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо поновлення Позивача на посаді заступника прокурора Київської області, допущеної до негайного виконання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 826/17801/14;

- стягнення з Київської обласної прокуратури на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 26.10.2019 по 19.07.2020 в сумі 1 219 731,15 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо поновлення Позивача на посаді заступника прокурора Київської області, допущеного до негайного виконання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 826/17801/14;

- стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.10.2019 по 19.07.2020 включно в сумі 387 682,92 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи таке судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Офіс Генерального прокурора на виконання рішення суду у справі № 826/17801/14 в частині, допущеній судом до негайного виконання, повинен був видати наказ про поновлення Позивача на посаді заступника прокурора Київської області з 24.10.2014 безпосередньо після оголошення такого рішення суду, а також на виконання рішення суду у вказаній справі мало бути вирішено питання щодо стягнення з Київської обласної прокуратури (Прокуратури Київської області), з якою у Позивача були оформлені безпосередні відносини, сум середнього заробітку за один місяць.

Разом з тим, суд установив, що наказ про поновлення Позивача на посаді був виданий Офісом Генерального прокурора лише 20.07.2020, чим допущено затримку у виконанні рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

При цьому, суд зазначив, що період з 26.10.2019 по 19.07.2020 включно є часом вимушеного прогулу, а відтак за цей час підлягає відшкодуванню середній заробіток шляхом його стягнення з Київської обласної прокуратури (Прокуратури Київської області), з якою у Позивача були оформлені безпосередньо трудові відносини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю.

Офіс ГП у своїй скарзі зазначає, що рішення суду ним виконано в повному обсязі і порушення законодавства та прав Позивача в його діях відсутні.

Водночас, Офіс ГП вказує, що на його думку, суд першої інстанції правильно визначив кількість днів вимушеного прогулу Позивача і розрахував відповідну суму середнього заробітку з дотримання положень чинного законодавства.

Київська обласна прокуратура у своїй апеляційній скарзі зазначає, що призначення на посаду заступника прокурора Київської області та, відповідно, поновлення на такій посаді належить до повноважень Генерального прокурора, а тому до видачі ним відповідного наказу Київська обласна прокуратура не мала можливості виконати судове рішення та не повинна, на думку Апелянта, нести відповідальність за його несвоєчасне виконання.

З цих та інших підстав Апелянти вважають, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022, від 20.05.2022 та від 08.06.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзивів на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 826/1781/14:

- визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано наказ Генерального прокурора України № 1455к від 23.10.2014 про звільнення Позивача з посади заступника прокурора Київської області;

- поновлено Позивача на посаді заступника прокурора Київської області з 24.10.2014;

- стягнуто з прокуратури Київської області на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 927 907,28 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Також, вказане рішенні було допущено судом до негайного виконання рішення суду в частині поновлення Позивача з 24.10.2014 на посаді заступника прокурора Київської області та в частині стягнення на його користь середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 таке судове було залишено без змін.

29.10.2019 Позивач звернувся із заявою до Генерального прокурора України щодо поновлення його на посаді заступника прокурора Київської області згідно із зазначеним судовим рішенням.

У відповідь, листом Генеральної прокуратури України від 06.12.2019 № 11-23485-19 Позивача було поінформовано, що оригінали виконавчих документів з виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року в установленому порядку для виконання не надходили, оскільки на час надання даної відповіді рішення Окружного адміністративного суду міста Києва оскаржувалось в Шостому апеляційному адміністративному суді, вирішення питання щодо поновлення Позивача на посаді здійснюватиметься за результатами судового розгляду справи та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

03.06.2020 Позивач повторно звернувся із заявою до Генерального прокурора щодо свого поновлення його на посаді заступника прокурора Київської області згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2019, допущеного до негайного виконання.

Листом від 13.07.2020 № 07-23485-19 Офіс Генерального прокурора знову повідомив Позивача про оскарження вказаного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в апеляційному порядку та зауважив, що питання стосовно поновлення заявника на відповідній посаді буде вирішуватися за результатами судового розгляду справи, відповідно до Законів України «Про виконавче провадження» та «Про прокуратуру».

Позивача поновлено на посаді заступника прокурора Київської області наказом Генерального прокурора № 181к від 20.07.2020.

Вважаючи затримку Офісом Генерального прокурора у виконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року у справі №826/1781/14 за період з 26.10.2019 по 19.07.2020 протиправною бездіяльністю і, як наслідок виникнення права на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання відповідного наказу про поновлення на роботі.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: - присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; - поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідно до статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Пунктом 10 Порядку № 100 передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Коефіцієнт, на який слід коригувати виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховуються шляхом ділення окладу (тарифної ставки), встановленого після підвищення, на оклад (тарифну ставку) до підвищення.

Якщо підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення окладів.

Якщо протягом періоду вимушеного прогулу в установі, організації були підвищені посадові оклади відповідно до актів законодавства (в тому числі і за посадою незаконно звільненого працівника), то проводиться коригування заробітної плати за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що нормами КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі у вигляді стягнення середнього заробітку за час відповідної затримки.

При цьому, відповідний розрахунок здійснюється, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати за останні два місяці до звільнення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що судове рішення у справі в частині, зокрема поновлення Позивача на роботі, було допущено до негайного виконання, тобто ще 25.10.2019 Позивача мало бути поновлено на посаді, але фактично наказ про його поновлення видано Генеральним прокурором лише 20.07.2020.

Тож, починаючи з 26.10.2019 до 19.07.2020 включно строк вимушеного прогулу Позивача становить 181 робочий день, а середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 387 682,92 грн. (741,14 х 2,89 х 181), де 741,14 грн - середньоденна заробітна плата Позивача, 2,89 - коефіцієнт підвищення, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», 181 - кількість робочих днів затримки виконання рішення суду з 26.10.2019 по 19.07.2020.

При цьому, судова колегія приймає до уваги та враховує доводи Апелянта - Офісу ГП про те, що на його думку, суд першої інстанції правильно визначив кількість днів вимушеного прогулу Позивача і розрахував відповідну суму середнього заробітку з дотримання положень чинного законодавства.

Доводи Апелянта - Офісу ГП про те, що рішення суду ним виконано в повному обсязі і порушення законодавства та прав Позивача в його діях відсутні, судова колегія відхиляє з підстав, наведених вище.

Доводи Апелянта - Київської обласної прокуратури про те, що призначення на посаду заступника прокурора Київської області та, відповідно, поновлення на такій посаді належить до повноважень Генерального прокурора, а тому до видачі ним відповідного наказу Київська обласна прокуратура не мала можливості виконати судове рішення та не повинна, на думку Апелянта, нести відповідальність за його несвоєчасне виконання, судова колегія до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про прокуратуру», Офіс ГП та обласні прокуратури входять до єдиної ланкової системи прокуратури.

При цьому, Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур, обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Разом з тим, Єдність системи прокуратури України забезпечується, зокрема єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів; фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України; вирішенням питань внутрішньої діяльності прокуратури органами прокурорського самоврядування.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Отже, система органів прокуратури є єдиною багаторівневою структурою, яку очолює Генеральний прокурор, до повноважень якого зокрема належить призначення на посаду та, відповідно й поновлення на такій посаді, заступника керівника обласної прокуратури.

Разом з тим, після призначення (поновлення) на такій посаді роботодавцем відповідного працівника є безпосередньо прокуратура, в якій він працює, тобто у спірних правовідносинах - Київська обласна прокуратура, а отже відповідно до ст. 236 КЗпП України саме на цей орган покладається зобов`язання виплатити працівнику середній заробіток за несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі. Стягнення вказаної компенсації з іншого органу буде суперечити наведеній законодавчій нормі та приписам бюджетного законодавства.

Водночас, аналізуючи доводи Апелянта - Київської обласної прокуратури щодо відсутності його вини у несвоєчасному виконанні рішення суду, колегія ще раз наголошує, що в цьому випадку виконання судового рішення в частині поновлення Позивача на посаді передбачає взаємодію двох структурних підрозділів системи прокуратури: Офісу ГП і відповідної обласної прокуратури, але своєчасно судове рішення виконано не було, доказів щодо вжиття безпосередньо Київською обласною прокуратурою відповідних заходів - матеріали справи не містить.

Тож, такі обставини, на які посилається зазначений Апелянт, не можуть бути підставою для позбавлення Позивача визначеного законодавством права на отримання належної йому компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури підлягають залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2022 року -без змін.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 серпня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Кузьменко