Справа № 340/2413/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 340/2413/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 ( суддя першої інстанції Кармазина Т.М.) в адміністративній справі №340/2413/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішення, вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф- від 29.05.2019 зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1, 9 ч. 4 статті 169 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга обґрунтована тим, що у період з 11.04.2019 по 24.04.2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , в порядку контролю дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 17.11.2015 по 31.12.2018 року, та за результатами перевірки складено Акт№ 37/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 06.05.2019 року. Позивачем отримано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) платником єдиного внеску від 29.05.2019 року № Ф- в сумі 53438,59 грн.; рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн.,рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 29.05.2019 року в сумі 2388,63 грн. Позивач не погоджуючись з висновками викладеними у Акті перевірки № 37/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 06.05.2019 року та з вимогою ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № Ф-, рішенням ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № , рішенням від 29.05.2019 року № , у встановлений законом строк із скаргою 10 червня 2019 року (отримано ДФС України вх. № 7865 ФОП від 13.06.2019) про перегляд зазначених вище рішень та вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, звернулась до контролюючого органу вищого рівня - Державної фіскальної служби України. Державною Фіскальною службою України рішення про результати розгляду скарги ОСОБА_2 було винесено 15 липня 2019 року № 32978/6/99-99-11-05-02-25, тобто через 32 дня з дня отримання ДФС України скарги ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням про розгляду скарги ДФС України від 15.07.2019 № 32978/6/99-99-11-05-02-25. При цьому рішення про продовження строку розгляду скарги Державною фіскальною службою України не виносилось та ОСОБА_2 не надходило. Отже, оскільки Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 прийнято рішення поза межами встановленого законом строку та неповідомлення скаржника про продовження строків розгляду скарги, позивач вважала, що скарга повністю задоволена на її користь, тому позивач за захистом своїх прав до суду не зверталася. 26.01.2022 року ОСОБА_2 стало відомо, що Кіровоградським окружним адміністративним судом розглянуто справу № 340/4546/20 за позовом Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового збору за податковими-повідомленнями рішеннями прийнятими на підставі Акту перевірки №37/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 06.05.2019 року складеному Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , якими ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання з податку та накладено штрафні санкції. Після чого 14 лютого 2022 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Гуцул М.С. (адвокатський запит від 01.02.2022 року) з ГУ ДПС у Кіровоградській області отримала інформацію про те, що ГУ ДФС у Кіровоградській області нове рішення по оскаржуваних до контролюючого органу вищого рівня виконавчих документах, а саме вимоги ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № Ф-, рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № , рішення від 29.05.2019 року № , не виносилось. Отже, позивач про порушення своїх прав дізналась саме 14.02.2022 року. Тому, ОСОБА_2 03.05.2022 року звернулась за захистом своїх прав до Кіровоградського окружного адміністративного суду в межах строку визначених ч. 2 ст.122 КАС України.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно п.3 ч.1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Керуючись вказаними нормами, суд призначив дану справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з невідповідністю позовної заяви встановленим вимогам Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою суду від 09 травня 2022 року позов залишено без руху та надано позивачу час на усунення виявлених недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачу звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вказаної вище ухвали судді від позивачки та її представника надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 , не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки №37/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 067.05.2019 та з оскаржуваними рішеннями вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.05.2019 та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.05.2019 року, звернулася зі скаргою до ДФС України. За результатами розгляду скарги ДФС України винесено рішення 15.07.2019, яке прийнято поза межами встановленого законом строку та неповідомлення скаржника про продовження строків розгляду скарги, що на думку позивачки є підставою вважати, що скарга повністю задоволена на її користь, тому остання за захистом своїх прав до суду не зверталася. Стверджує, що про порушення своїх прав їй стало відомо 26.01.2022, коли Кіровоградським окружним адміністративним судом розглянуто справу №340/4546/20 за позовом ГУ ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу. Після чого позивачка від ГУ ДПС у Кіровоградській області отримала інформацію про те, що нове рішення по оскаржуваних до контролюючого органу вищого рівня рішень, не виносилося. Отже, вважає, що позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав коли дізналася про порушення прав з боку суб`єкта владних повноважень 14.02.2022, отримавши рішення за результатами розгляду скарги.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуті недоліки, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому така позовна заява підлягає поверненню відповідно до п.1, 9 ч. 4 статті 169 КАС України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм випливає, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, з аналізу вищевказаного вбачається, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 12.02.2020 року по справі №320/5468/18.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.09.2020 року по справі №380/2210/20.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Тому поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску винесені ще 29.05.2019 року, тоді як до суду звернулася 04.05.2022 року, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого як ч.2, так і ч.4 ст.122 КАС України. Позивачка мала можливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений законом строк, однак звернулася до суду із пропуском строку звернення, а саме 04.05.2022. Також, суд зауважив, що не отримання рішення ДФС за результатами розгляду скарги на спірні рішення, не впливає на те, що позивач не була обізнана про ці рішення, оскільки про їх існування вона знала ще у червні 2019 року, оскаржуючи їх спочатку до ДФС України, а потім до суду, про що також свідчить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі №340/2477/19. При цьому до суду щодо оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу звернулася лише 04.05.2022 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним, з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, предметом оскарження у цій справі є вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф- від 29.05.2019 зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн.

Як зазначає позивач, що позивачем отримано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) платником єдиного внеску від 29.05.2019 року № Ф- в сумі 53438,59 грн.; рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн., рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 29.05.2019 року в сумі 2388,63 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними у Акті перевірки № 37/11-28-13-05/ від 06.05.2019 року та з вимогою ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № Ф-, рішенням ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № , рішенням від 29.05.2019 року № , у встановлений законом строк із скаргою 10 червня 2019 року (отримано ДФС України вх. № 7865 ФОП від 13.06.2019) про перегляд зазначених вище рішень та вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, звернулась до контролюючого органу вищого рівня - Державної фіскальної служби України.

Державною Фіскальною службою України рішення про результати розгляду скарги ОСОБА_2 було винесено 15 липня 2019 року № 32978/6/99-99-11-05-02-25, тобто через 32 дня з дня отримання ДФС України скарги ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням про розгляду скарги ДФС України від 15.07.2019 №32978/6/99-99-11-05-02-25. При цьому рішення про продовження строку розгляду скарги Державною фіскальною службою України не виносилось та ОСОБА_2 не надходило.

Оскільки Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 прийнято рішення поза межами встановленого законом строку та неповідомлення скаржника про продовження строків розгляду скарги, позивач вважала, що скарга повністю задоволена на її користь, тому позивач за захистом своїх прав до суду не зверталася.

26.01.2022 року ОСОБА_2 стало відомо, що Кіровоградським окружним адміністративним судом розглянуто справу № 340/4546/20 за позовом Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового збору за податковими-повідомленнями рішеннями прийнятими на підставі Акту перевірки №37/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 06.05.2019 року складеному Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , якими ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання з податку та накладено штрафні санкції.

Після чого 14 лютого 2022 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Гуцул М.С. (адвокатський запит від 01.02.2022 року) з ГУ ДПС у Кіровоградській області отримала інформацію про те, що ГУ ДФС у Кіровоградській області нове рішення по оскаржуваних до контролюючого органу вищого рівня виконавчих документах, а саме вимоги ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № Ф-, рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № , рішення від 29.05.2019 року № , не виносилось.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Таким чином колегія суддів зазначає, що позивач звернулась до адміністративного суду для захисту своїх прав коли дізналась про порушення своїх прав з боку суб`єкта владних повноважень, а саме 14.02.2022 року, оскільки про рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області про залишення оскаржуваних до контролюючого органу вищого рівня виконавчих документів: вимоги ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № Ф-, рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № , рішення від 29.05.2019 року № - без задоволення,

Позивач дізналась лише 14 лютого 2022 року, отримавши вимогу ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № Ф-, рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.05.2019 року № , рішення від 29.05.2019 року № за адвокатським запитом ОСОБА_3 , що підтверджено конвертом поштового відправлення ГУ ДПС у Кіровоградській області.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у Кіровоградській області 23.05.2022 року позивачу надіслано нове рішення по оскаржуваних до контролюючого органу вищого рівня виконавчих документах на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 15.07.2019 № 32978/6/99/99-11-08-02-25), а саме рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ГУ ДПС у Кіровоградській області від 20.05.2022 року № 0000/762/0708.

Отже, позивач про порушення своїх прав дізналась саме 14.02.2022 року. Тому, ОСОБА_2 03.05.2022 року звернулась за захистом своїх прав до Кіровоградського окружного адміністративного суду в межах строку визначених ч. 2 ст.122 КАС України.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки дотриманню позивачем строків звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_2 на підставі п. 1. ч. 4 ст. 169 КАС України.

Є доцільним, на думку суду апеляційної інстанції, звернутися до практики Європейського суду з прав людини, де питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, через пропуск строку на звернення до суду з позовною заявою, що відповідно є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 в адміністративній справі №340/2413/22 скасувати.

Справу направити до Кіровоградського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст виготовлено 17 серпня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва