Справа № 440/3723/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/3723/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/3723/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

31.03.2021 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Григоренко Катерини Іванівни, яка здійснює представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , заявлений до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі - Департамент), Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (надалі - Управління поліції), в якому представниця просить:

- визнати протиправними та скасувати наказ начальника Департаменту №109 від 23.02.2022 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення" та наказ начальника Департаменту №571 о/с від 04.03.2022 "По особовому складу" у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 05.03.2022 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління поліції;

- стягнути з Департаменту грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 05.03.2022 по день поновлення на посаді.

Мотивуючи свої вимоги, представниця вказує на протиправність оскаржуваних наказів, оскільки позивачка є одинокою матір`ю, факт порушення позивачкою службової дисципліни є недоведеним, а службове розслідування проведено однобічно. До того ж відповідачами безпідставно та необґрунтовано застосовано найбільш суворе дисциплінарне стягнення без будь-якої мотивації з цього приводу у висновку службового розслідування та в наказах про звільнення.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2022 поновлено строк звернення до суду з позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі із призначенням її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов від 29.04.2022 представник відповідачів зазначила, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугував висновок службового розслідування про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, сутність якого полягає у неналежному виконанні нею службової дисципліни та в недотриманні професійної етики, що свідчить про її низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компроментують звання поліцейського. З приводу обрання виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах поліції представник зазначила, що за наслідками дослідження питання дотримання службової дисципліни за весь час перебування на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 встановлено, що остання допускає порушення службової дисципліни на системній основі, заходи профілактичного впливу стосовно позивача не дали відповідних результатів, тому застосований вид дисциплінарного стягнення є обґрунтованим. Вказує, що поліція у своїй діяльності при прийнятті на службу, проходження служби та звільнення з неї керується Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про Дисциплінарний статус Національної поліції України", що унеможливлює застосування норм КЗпП України, які забороняють звільняти з місця роботи одиноких матерів, що мають дітей до 14 років. До того ж за власними поясненнями, наданими під час службового розслідування, ОСОБА_2 не проживає зі своїми дітьми, вводячи таким чином суд в оману. Заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є завищеними (а.с. 48-62).

04.05.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка за змістом є аналогічною позовній заяві. Додала, що твердження відповідача про те, що діти ОСОБА_1 не проживають з нею спростовується рішенням суду про розірвання шлюбу з батьком одного з дітей та довідкою КП "ЖЕО №2 Полтавської міської ради". Доводи відповідачів про те, що КЗпП України на працівників поліції не поширюється спростовується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.03.2018 у справі №820/11570/15 (а.с. 144-149).

У запереченнях, що надійшли до суду 17.05.2022, представник відповідачів заперечує факт проживання дітей разом з ОСОБА_1 , оскільки довідка з ЖЕО підтверджує лише факт їх реєстрації за певною адресою. Вважає, що статус одинокої матері не може стати причиною не звільняти ОСОБА_1 з поліції, оскільки таких причин Закон України "Про Національну поліцію" не передбачає. Міру покарання у вигляді звільнення вважає допустимою, оскільки на момент скоєння дисциплінарного проступку позивачка вже мала стягнення у вигляді зауваження, догани, суворої догани, що свідчить про безрезультатність профілактичного впливу на поведінку ОСОБА_1 (а.с. 151-152).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відділом поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ВП №2) на адресу Полтавського управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України направлено матеріали, що зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (далі - ЄО) за № 11995 від 20.12.2021, за фактом події нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , що мала місце 19.12.2021 (а.с. 66-73).

У зв`язку з цим 14.01.2022 на адресу Управління поліції надійшов лист з Полтавського управління ДВБ НП України, який містив матеріали за фактом вчинення дій, лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що мають ознаки порушення службової дисципліни, з метою розгляду в межах компетенції та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 65).

З огляду на це наказом начальника Управління поліції від 21.01.2022 №18 було призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію (а.с. 79-80).

В ході проведення службового розслідування було встановлено наступне.

20.12.2021 о 00:32 год на скорочений номер екстреного виклику поліції "102" надійшло повідомлення про те, що 19.12.2021 дружина - ОСОБА_1 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_3 , діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій зовнішніх статевих органів, численні укушені рани м`яких тканин, має алкогольне сп`яніння легкого ступеню.

У подальшому ОСОБА_3 звернувся до відділу поліції з письмовою заявою за даним фактом.

З пояснень останнього встановлено, що ОСОБА_3 проживає з двома малолітніми синами: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Із ОСОБА_1 він розлучився у 2018 році, тому вона з чоловіком та дітьми не проживає.

19.12.2021 о 15:00 год за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом зі своїми родичами святкували свято "Святого Миколая". Пізніше, після спільного розпивання алкогольних напоїв, між колишнім подружжям виник конфлікт. ОСОБА_1 почала бити побутову техніку, мала намір ножем порізати куртку чоловіка та взуття, порвала футболку, наносила тілесні ушкодження чоловіку (била по голові, шиї, тулубі, кусала). ОСОБА_3 зазначає, що тримав жінку, щоб остання не завдавала йому ударів та сама не травмувалась - це все бачили діти, про що розповіли працівникам поліції. ОСОБА_3 зазначає, що крім тілесних ушкоджень ОСОБА_1 завдала йому і матеріальних збитків, що виразилося у розбитій електронній плиті та пошкодженому ноутбукові.

Дисциплінарною комісією досліджено відомості, які містяться в Інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції" (далі - ІПНП) в журналі ЄО ВП №1 (м. Полтава) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області зареєстровано подію від 19.12.2021 № 22285 "Домашнє насильство". Зі змісту фабули зазначеного ЄО встановлено, що 19.12.2021 о 21:39 год на скорочений номер "102" надійшло повідомлення про те, що 19.12.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , батько застосовує фізичну силу по відношенню до матері-заявниці. Допомога ШМД не потрібна. Заявник перебуває у збудженому стані, тому надати інформацію у повному обсязі та повідомити обставини справи не зміг.

Прямуючи на місце події наряд поліції "Алтей-0105" з`ясував, що подія відбувається у с. Гожули, тому поліцейські зателефонували диспетчеру та попрохали додатково направити наряд СРПП, оскільки дана територія не обслуговується нарядами патрульної поліції, однак наряд прийняв рішення прибути на місце виклику. Працівниками поліції, що прибули на місце події, було встановлено, що відбувався конфлікт із застосуванням фізичної сили. Як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 мали явні ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 вибігла на подвір`я, оскільки викликала собі швидку медичну допомогу, свої дані повідомляти не бажала.

Відмічено, що прибулі працівники поліції особисто ОСОБА_1 не знали, а остання місце роботи спочатку не повідомила, тому керівництво підрозділу про подію, яка склалася за участі підлеглого інспектора, відразу проінформоване не було.

Поспілкувавшись із ОСОБА_3 , останній повідомив, що під час розпивання алкогольних напоїв виник конфлікт, під час якого дружина зіпсувала багато речей, у ході цього відбулася бійка, свідками якої були їх діти.

Під час проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією було досліджено наявні відеоматеріали, що були зафіксовані на портативні відеореєстратори патрульних поліцейських. На відео зафіксовані свідчення ОСОБА_3 , а також дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , котрі дають підстави вважати підтвердженими факти перебування гр. ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, розпитті нею спиртного, участі останньої у конфлікті, нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та пошкодження його побутової техніки і речей.

Також відповідно до усних пояснень ОСОБА_6 (старшого сина ОСОБА_1 ), що теж було зафіксовано на відеореєстратор, такі конфлікти у стані алкогольного сп`яніння у батьків відбуваються регулярно.

У ході службового розслідування були отримані пояснення від ОСОБА_1 (а.с. 75-76), яка у своїх поясненнях жодним чином не пояснює причину конфлікту, чи вживала алкогольні напої, які потенційно могли впливати на емоції та розвиток конфлікту, її дії, хто телефонував на скорочений номер "102", та де в цей час знаходилися малолітні діти, що у свою чергу вказує про нещирість інспекторки під час надання пояснення та намір останньої маніпулювати на емоціях дисциплінарної комісії з метою уникнути дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, відповідно до "Висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів", виданий КП "Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради", за № 731, 20.12.2021 о 01:27 год ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 98).

У ході службового розслідування було отримано пояснення від командира роти № 2 батальйону Управління поліції лейтенанта поліції Передерія О.А. (а.с. 84-85), який зазначив, що конфліктні ситуації у родині ОСОБА_1 мають непоодинокий характер. Командир роти неодноразово проводив із підлеглою профілактичні бесіди щодо дотримання правил етичної поведінки поліцейських у позаслужбовий час, намагався дізнатися причину конфліктів, крім цього остання була направлена до штатного психолога, де отримувала допомогу консультаційного характеру та корегування поведінки, однак видимого позитивного результату не здобуто. ОСОБА_8 зазначив, що побутове життя ОСОБА_1 негативно впливає на виконання службових обов`язків особовим складом 2-ої роти, що виражається у небажанні інспекторів перебувати з нею в одному екіпажі. Оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_1 розлучена з ОСОБА_3 , однак має часті конфлікти з останнім, у ході яких маніпулює колишнім чоловіком, посилаючись на своє службове становище, який у свою чергу починає телефонувати поліцейським роти № 2 з метою розшукати колишню дружину, у ході цього погрожує інспекторам. Дані випадки ускладнюють виконання службових обов`язків особовим складом роти № 2 батальйону Управління поліції.

Відповідно до висновку щодо особливостей впливу на психоемоційний стан особового складу від 28.01.2022 вих. №1527/41/26/2022 (а.с. 99-100), отриманого на рапорт дисциплінарної комісії від 26.01.2022 вих. №1419/41/26/03-2022, - враховуючи специфіку службової діяльності патрульного поліцейського, яка пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, службову необхідність бути зібраним, пильним, натиск сторонніх факторів, не пов`язаних безпосередньо зі здійсненням службової діяльності, є відволікаючим. За рахунок додаткового психоемоційного навантаження негативний вплив на психоемоційний стан і рівень загальної працездатності - не виключений.

За наслідками проведеного службового розслідування членами дисциплінарної комісії складено Висновок службового розслідування (а.с. 101-108), яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушені вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 та ч. 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", ч. 1 та пунктів 1-3, 6, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, відносно інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарна комісія вважає за необхідне застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з наказом начальника Департаменту від 23.02.2022 №109 (а.с. 110-111), за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушені вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги працівника поліції, визначеної ч. 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", ч. 1 та пунктів 1-3, 6, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, відносно інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до наказу начальника Департаменту від 04.03.2022 №571 о/с (а.с. 112), інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись із правомірністю означених наказів, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи власну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний, зокрема неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництв.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").

Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут) визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

В свою чергу, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до пунктів 1-3, 6, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Пунктами 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Як встановлено судом, підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції слугував факт вчинення 19.12.2021 у неробочий час сварки в стані алкогольного сп`яніння із застосуванням фізичної сили з колишнім чоловіком ОСОБА_3 за місцем його проживання.

У зв`язку з цим відповідачем зроблено висновок про грубе порушення позивачем службової дисципліни та правил етичної поведінки, що свідчить про її низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компроментують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, які здобуті у ході службового розслідування та свідчать про реальну наявність у діях вищевказаного поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними.

У свою чергу позивач вважає, що розслідування проводилося однобічно, оскільки в основу висновків про наявність дисциплінарного проступку покладено пояснення її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , а також окремі фрази дітей позивача, зафіксовані на відеозаписах поліцейських під час опитування на місці події. Письмові пояснення дітей не відбиралися.

ОСОБА_1 наголошує, що є одинокою матір`ю відносно свого сина ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 16). Крім того позивач вказує, що самостійно виховує і утримує сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з матір`ю після розірвання шлюбу з батьком дитини - ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.06.2018 та свідоцтвом про народження дитини (а.с. 17-18).

Разом з цим у письмових поясненнях, наданих ОСОБА_1 20.12.2021 за фактом події, що сталася 19.12.2021, позивач зазначала, що з 2018 року розлучена з ОСОБА_3 , який проживає разом з двома синами за адресою: АДРЕСА_2 . Сама ж позивач проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 75-76).

Аналогічні пояснення надав ОСОБА_3 за наслідками події 19.12.2021, додавши лише, що забезпечує дітей особисто (а.с. 72-73).

Враховуючи суперечливі покази батьків щодо виховання, утримання та проживання дітей, що містяться в поясненнях позивача та ОСОБА_3 наданих за фактом події, що сталася 19.12.2021, та поясненнях, що містяться у позовній заяві, суд такі до уваги не приймає.

Додану позивачем до позовної заяви довідку КП ЖЕО №2 від 03.05.2022 (а.с. 149) суд до уваги також не приймає, оскільки така містить інформацію лише про факт реєстрації позивача та її дітей за однією адресою і не підтверджує факт сумісного проживання.

В заявах по суті справи представник позивача наголошує на тому, що окрім іншого, відповідач звільняючи ОСОБА_1 допустив порушення ч. 3 ст. 184 КЗпП України в частині заборони звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років. Обґрунтовуючи поширення дії КЗпП України на неї як поліцейського, ОСОБА_1 посилалася на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.03.2018 по справі №820/11570/15.

У свою чергу представник відповідачів наполягає на тому, що поліція у своїй діяльності (з питань прийняття на службу, проходження та звільнення зі служби) керується Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про Дисциплінарний статус Національної поліції України", що спростовує доводи позивача про поширення на неї норм КЗпП України.

Оцінюючи доводи сторін з цього призводу, суд враховує ту обставину, що ні Закон України "Про Національну поліцію", ні Закон України "Про Дисциплінарний статус Національної поліції України" не містять положень щодо гарантій одиноких матерів, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, тому у подібних спорах мають застосовуватися норми КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Наведена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення вагітних жінок та одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років. Так, звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 КЗпП України, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов`язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 10.06.2021 у справі №420/6432/19.

Але статус одинокої матері вимагає підтвердження.

Підставою для отримання статусу одинокої матері є відсутність запису про укладення шлюбу або наявність свідоцтва про розірвання шлюбу, але одного лише свідоцтва недостатньо. Законодавство містить прогалину з цього приводу, оскільки законом прямо не передбачено, які документи підтверджують факт того, що батько не бере участі у вихованні дитини. У такому випадку мати може звернутися до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав, або до поліції у зв`язку з необхідністю розшуку батька у справі за позовом про стягнення аліментів. Також підставою може бути довідка зі школи, садочка про те, що батько не бере участі у вихованні дитини.

Однак будь-яких доказів з цього приводу позивач не надала, обмежившись лише голослівними твердженнями про те, що вона є одинокою матір`ю, у зв`язку з чим гарантії, передбачені нормою ч. 3 ст. 184 КЗпП України одиноким матерям, на позивача не поширюються.

Доводячи незаконність звільнення з поліції ОСОБА_1 в порушення ч. 3 ст. 184 КЗпП України, представник позивача до матеріалів справи надав довідку №90 від 12.07.2022 (а.с. 167) КП "Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради" на ім`я ОСОБА_1 про те, що вона є вагітною (23 тижні вагітності), що на думку представника підтверджує факт вагітності на момент звільнення.

Проте суд не приймає таку довідку до уваги та погоджується з доводами представника відповідача про те, що на момент звільнення позивача зі служби в поліції про факт вагітності вона не повідомляла.

Повертаючись до підстав для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, з висновку дисциплінарної комісії суд встановив, що такими є норми пункту 1 ч. 1 ст. 18 та ч. 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", ч. 1 та пунктів 1-3, 6, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Застосовуючи означені норми, відповідачі вважають, що ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, який виразився в таких діях, як негідна поведінка в побуті в позаслужбовий час, перебування в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про грубе порушення службової дисципліни та професійної етики, що має негативні наслідки, які полягають в умисних діях, що дискредитують звання поліцейського, та підривають авторитет Національної поліції України.

Суд погоджується з висновком комісії про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виявився у встановлених комісією діях позивача.

Визнає наявність проступку у своїх діях і сам позивач, оскільки у позові зазначає, що з переліку видів дисциплінарних стягнень відповідачами необґрунтовано обрано найбільш суворе дисциплінарне стягнення, що є надмірним. Водночас відповідачами не наведено у висновку службового розслідування та в наказах про звільнення мотивів незастосування інших видів дисциплінарних стягнень (а.с. 5).

Але оцінюючи співмірність застосованого дисциплінарного стягнення, суд виходить з того, що неприйнятна для поліцейського поведінка позивачки була спричинена сімейною сваркою, що відбулася напідпитку між колишнім подружжям. Ці сімейні чвари не набули громадського розголосу і не викликали суспільного резонансу, що виключає наявність негативних наслідків у вигляді дискредитації статусу поліцейського та авторитету Національної поліції в цілому. Ця сварка не спричинила правових наслідків, оскільки до суду не надано відповідних заяв потерпілих про відшкодування шкоди, як і не надано доказів відкриття кримінальних чи адміністративних проваджень щодо учасників сварки.

Так чи інакше, звільняючи позивача лише з підстави наявного сімейного конфлікту, що не набув громадського розголосу та не спричинив тяжких наслідків у вигляді значної шкоди здоров`ю чи майну, відповідач не дотримався критерію "пропорційно", зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії). Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Тобто, звільнення зі служби в поліції є найбільш суворим видом дисциплінарного стягнення, який в даному випадку (сімейний конфлікт) є неприйнятним, оскільки не відповідає критерію "пропорційно".

На переконання суду, наведене свідчить про факт застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного впливу без належної і об`єктивної оцінки всіх обставин справи, а тому застосований до позивача захід впливу визнається судом надмірним, що свідчить про його протиправність.

Встановивши відсутність фактичних та правових підстав саме для звільнення позивача зі служби в поліції, суд визнає протиправними спірні накази відповідача в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та скасовує їх в частині, що стосуються прав та інтересів позивача.

Обрання будь-якого іншого виду дисциплінарного впливу відносно позивача за вчинений проступок відноситься до виключної компетенції відповідачів.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже позивач підлягає поновленню на службі в поліції.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, день звільнення - це останній день коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Отже, позивача слід поновити на посаді з дня наступного за днем звільнення, тобто 05.03.2022. Однак, з урахуванням того, що 05-06.03.2022 є вихідними днями, ОСОБА_1 має бути поновлена на попередній посаді з 07.03.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (надалі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016 №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обчислюється та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19.07.2018 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 75424287).

Згідно з довідкою ВОП УФЗБО ДПП про доходи ОСОБА_1 , грошове забезпечення позивача у січні 2022 року складало 12 588,83 грн, у лютому 2022 року - 12 588,83 грн (а.с. 138).

Звідси середньоденна заробітна плата складає: (12 588,83 грн + 12 588,83 грн) : 59 календарний день за два місяці = 426,74 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 07.03.2022 (перший робочий день після звільнення позивача) по 12.08.2022 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 159 календарних днів.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 07.03.2022 по 12.08.2022 складає 67 851,66 грн (159 календарних днів х 426,74 грн).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу виходячи із суми 67851,66 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджетів, які має здійснити роботодавець із присудженої суми.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому суд вважає, що рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Згідно з приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач сплатила надмірну суму судового збору в розмірі 992,40 грн, про що свідчить квитанція АТ "КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 25.03.2022.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Тож надміру сплачена позивачем сума судового збору підлягає поверненню ОСОБА_1 в сумі 992,40 грн за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження розміру витрат, понесених на оплату правничої допомоги адвоката, позивачем надані копії: договору про надання професійної правничої допомоги від 09.03.2022 (а.с. 35-36), акту виконаних робіт (наданих послуг) від 29.03.2022 (а.с. 37), квитанції від 23.03.2022 (а.с. 37), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2066 від 03.04.2018 (а.с. 38), а також ордер на надання правничої (правової) допомоги від 29.03.2022 серії ВІ №1087033 (а.с. 39).

Оцінивши встановлені обставини цієї справи, а також обставини наведені у позові, з яких до уваги судом взяті лише доводи щодо співмірності застосованого дисциплінарного стягнення, наявність винної поведінки у діях позивача у позаслужбовий час, суд враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 300,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення" №109 від 23.02.2022 щодо застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "По особовому складу" №571 о/с від 04.03.2022 по управлінню патрульної поліції в Полтавській області в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0172832), інспектора взводу №1 роти №2 батальйону.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 07.03.2022.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03058, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період 07.03.2022 по 12.08.2022 виходячи із суми в розмірі 67 851 (шістдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят одна) грн 66 коп з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджетів, які має здійснити роботодавець із присудженої суми.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок коштів Державного бюджету України сплачений нею відповідно до квитанції АТ "КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 25.03.2022 судовий збір у сумі 992 (дев`ясот дев`яносто дві) грн 40 коп. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03058, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) обґрунтовану частину витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, у сумі 300 (триста) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку впродовж тридцяти днів з моменту його підписання в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун