Справа № 200/2403/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року справа №200/2403/20-а

приміщення суду за адресою:м.Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління МВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/2403/20 (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за працю в режимі таємність за період з липня 2015 року по 6 листопада 2015 року згідно розрахункових листів від 23 січня 2020 року № 21 зі/лк;

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, а саме: з квітня 2014 року по лютий 2015 рік (включно), за квітень, червень 2015 року та вересень, листопад 2015 рік частково;

- визнання протиправним та внесення змін до наказу № 346 о/с від 6 листопада 2015 року про звільнення зі служби в ОВС, включивши відомості про невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2014 рік (з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року) в кількості 35 календарних днів (діб);

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2014 рік (з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року) за 35 календарних днів (діб);

- визнання протиправним та внесення змін до наказу № 346 о/с від 6 листопада 2015 року про звільнення зі служби в ОВС, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику УБД за 2015 рік в кількості 14 календарних днів (діб);

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику УБД за 2015 рік за 14 календарних днів (діб);

- стягнення невиплаченої доплати за працю в режимі (таємність) та (цілком таємність) 15 % до посадового окладу грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 6 листопада 2015 року згідно розрахункових листів від 23 січня 2020 року № 21 зі/лк в сумі 504 грн.;

- стягнення невиплаченої доплати за безпосередню участь в антитерористичні операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, а саме: з квітня 2014 року по лютий 2015 рік (включно), за квітень, червень 2015 року та вересень, листопад 2015 року частково на суму 42764 грн.;

- стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 6 листопада 2015 року по день ухвалення рішення суду станом на 27 лютого 2020 року, виходячи з середнього заробітку за весь час затримки в сумі 559708,38 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Донецькій області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік;

- зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області унести доповнення до наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 415 о/с в частині оголошення кількості діб невикористаних відпусток капітану міліції ОСОБА_1 , зазначивши кількість днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у кількості 14 діб за 2015 рік;

- зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 рік;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт вважає, що суд не розглянув позовні вимоги, з якими останній звертався та розглянув вимоги, з якими не звертався позивач, а саме: зобов`язання відповідача внести доповнення до наказу № 415 о/с від 6 листопада 2015 року в частині оголошення кількості діб невикористаниої відпустки, як УБД, оскільки в позові йшлося про визнання протиправним та внесення змін до наказу № 346 о/с від 6 листопада 2015 року про звільнення зі служби в ОВС, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік в кількості 14 календарних днів.

Апелянт вважає, що має право на компенсацію невикористаної відпустки за 2014 рік, посилаючись на ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч. 1 ст. 83 КЗпП України, рішення Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 826/8185/18, від 04.04.2018 року у справі № 805/5111/15-а, від 16.05.2019 року у справі № 620/4218/18.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за працю в режимі таємність за період з липня 2015 року по 6 листопада 2015 року згідно розрахункових листів від 23 січня 2020 року № 21 зі/лк; стягнення невиплаченої доплати за працю в режимі (таємність) та (цілком таємність) 15 % до посадового окладу грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 6 листопада 2015 року згідно розрахункових листів від 23 січня 2020 року № 21 зі/лк в сумі 504 грн. суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем у спріний період роботи з відомостями, які становлять державну таємницю. Апелянт зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок зберігання інформації щодо характеру виконуваних робіт відповідними особами та обов`язок доказуваня згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, що не було взято до уваги судом.

Щодо вимог про нарахування та виплату винагороди за участь в АТО, апелянт вважає, що матеріалами справи підтверджується безпосередня його участь в АТО у спірний період.

Також, вважає, що має право на стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права. Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності в частині ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік; зобов`язання внести доповнення до наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 415 о/с в частині оголошення кількості діб невикористаних відпусток; зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік, апелянт вважає, що суд помилково відніс вищевказану відпустку до щорічних. Посиалючись на правову позицію Верховного суду в постанові від 13.06.2018 року у справі № 545/1881/16, заявник вважає, що додаткова відпустка за участь в АТО не замінюється грошовою компенсацією.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ. Так, наказом Головного управління МВС України в Донецькій області № 378 о/с від 28 жовтня 2014 року капітана міліції ОСОБА_1 призначено старшим оперуповноваженим відділу розкриття майнових злочинів та незаконних заволодінь автотранспортом УКР Головного управління МВС в області, увільнивши його з посади старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління (а.с. 84).

20 жовтня 2015 року позивачу надано статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року та не є спірним між сторонами (а.с. 22).

Наказом Головного управління МВС в Донецькій області №346 о/с від 06 листопада 2015 року капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06 листопада 2015 року (а.с. 27).

Наказом Головного управління МВС в Донецькій області №415 о/с від 06 листопада 2015 року, з метою виплати компенсації за кількість діб невикористаних чергових відпусток за фактично відпрацьований час у 2015 році, оголошено ОСОБА_1 5 діб (а.с. 31).

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання копій документів щодо виплат грошового забезпечення за період несення служби в ГУ МВС в Донецькій області (т. 1 а.с. 23).

Листом Головного управління МВС України в Донецькій області від 23 січня 2020 року № 21/зі/лк позивача повідомлено, що у період служби у ГУ МВС в Донецькій області накази щодо встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень не видавалися, відомості щодо наказів про виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень до 28 жовтня 2014 року надати не є можливим, оскільки матеріальні носії інформації Ворошиловського РВ Донецького МУ до ГУМВС в Донецькій області не передавалися. При цьому вказано, що підтвердити або спростувати факт перебування у відпустках до липня 2014 року не є можливим у зв`язку із захопленням незаконними формуваннями адміністративної будівлі Головного управління МВС України в Донецькій області. Крім того повідомлено, що у період з 20 жовтня 2015 року до 6 листопада 2015 року додаткову відпустку, як учасник бойових дій, не використовував (а.с. 25-26).

13 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до наказу про звільнення та нарахування та виплату компенсацій (а.с. 39).

Відповідь на вказану вище заяву відсутня в матеріалах справи.

Щодо строку звернення.

За ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою в повному обсязі грошового забезпечення позивачу у день звільнення зі служби з органів внутрішніх справ.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Апеляційним судом згідно ч. 5 ст. 242 КАС України враховано правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.02.2021 року у справі № 240/532/20.

В постанові від 11.02.2021 року у справі № 240/532/20 судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа № 420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа № 813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року (справа № 815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа № 620/1982/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У справі, що розглядається, позивача звільнено зі служби в оргнаха внутрішніх справ у 2015 році.

Позивач у 2020 році звернувся до адміністративного суду з позовом про виплату грошового забезпечення за працю в режимі таємність за період з липня 2015 року по 6 листопада 2015 року, за безпосередню участь в антитерористичній операції з квітня 2014 року по лютий 2015 рік (включно), за квітень, червень 2015 року та вересень, листопад 2015 рік частково; за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2014 рік (з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року); про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику УБД за 2015 рік; стягнення невиплаченої доплати за працю в режимі (таємність) та (цілком таємність) з липня 2015 року по 6 листопада 2015 року; стягнення невиплаченої доплати за безпосередню участь в антитерористичні операції з квітня 2014 року по лютий 2015 рік (включно), за квітень, червень 2015 року та вересень, листопад 2015 року частково на суму 42764 грн.; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (у 2015 році), не зазначивши підстав для поновлення цього строку.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення з цим позовом до суду, визначений ч.5 ст. 122 КАС України, заяву про поновлення строку звернення з цим позовом до суду з обгрунтуванням причин поважності пропуску строку позивачем не подано до суду, апеляційний суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач звернувся з пропущенням строку звернення до суду з цим позовом, підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивач не зазначив, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що внаслідок порушення норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 242, 250, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління МВС України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/2403/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць