Справа № 464/5096/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 464/5096/21 пров. № А/857/9959/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 31 березня 2022 року, прийняте суддею Мичка Б.Р. в м.Львові, о 08 годині 53 хвилині, у справі № 464/5096/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про скасування постанов, -

встановив:

в липні 2021, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача по справах про адміністративне правопорушення № 45-а від 27 квітня 2021 року та № 47-а від 28 квітня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 та ч.4 ст.96 КУпАП.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач жодного самовільного будівництва не здійснював, оскаржувані постанови вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, як такі, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано постанови Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові № 45-а від 27 квітня 2021 року та № 47-а від 28 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.4 ст.96 КУпАП, а провадження у справах про адміністративні правопорушення - закрити.

У частині позовних вимог про визнання постанов протиправними - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Інспекція подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що позивачем, не спростовано порушення, які полягали у здійсненні будівництва без відповідних дозвільних документів.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача - адвокатом Огородник О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Одночасно подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача 5000,0 грн. витрат на правову допомогу в апеляційному суді.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, який просить задоволити апеляційну скаргу та заперечує стягненню витрат на правову допомогу, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду та задоволити заяву про стягнення витрат на правову допомогу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 96 КУпАП.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , площею 86,2 кв.м. та частина земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0090, площею 0,0358 га.

Інспекцією ДАБК у м.Львові 01.04.2021 видано наказ № 221-П про проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва «Будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 » на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. На підставі зазначеного наказу видано направлення № 221-ПП для проведення перевірки щодо дотримання суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті за вказаною адресою.

У період з 01.04.2021 по 14.04.2021 спеціалістом Інспекції ДАБК у м.Львові було проведено перевірку щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за наслідками якої складено Акт № 221-пп від 14.04.2021. Перевіркою виявлено та відображено в Акті, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з травня 2020 року здійснено будівельні роботи з будівництва двоповерхової будівлі без відповідних дозвільних документів та без отримання вихідних даних для проектування.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення № 3/221-пп від 14 квітня 2021 року, виявлено порушення, що за адресою: АДРЕСА_1 , на індивідуальній земельній ділянці, починаючи з травня 2020 року фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проведено будівництво двоповерхової капітальної споруди з безпосереднім примиканням її з однієї сторони до існуючої одноповерхової будівлі, яка перебуває в аварійному стані, а з іншої сторони до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без проектної документації, чим порушено ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.96 КУпАП.

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення № 4/221-пп від 14 квітня 2021 року, виявлено порушення, що за адресою: АДРЕСА_1 на індивідуальній земельній ділянці, починаючи з травня 2020 року фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проведено будівництво двоповерхової капітальної споруди з безпосереднім примиканням її з однієї сторони до існуючої одноповерхової будівлі, яка перебуває в аварійному стані, а з іншої сторони до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт у відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю, чим порушено п.1 ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз.2 п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.96 КУпАП.

Відповідно до вказаних протоколів, постановами № 45-а від 27 квітня 2021 року та № 47-а від 28 квітня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.4 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафів у розмірі 1 700 грн та 5 950 грн відповідно.

Позивач не погодившись з оспореними постановами, звернувся до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування оспорених постанов та закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 96 КУпАП визначено, що порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини п`ятої статті 96 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті, і тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статгею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Нормами ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи - ст. 280 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_1 здійснював самовільні будівельні роботи з будівництва двоповерхової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою 30/11/20 від 30.11.2020 року та допитаним судом першої інстанції свідком ОСОБА_3 .

Також, з наявних у справі фотознімків та відеозапису з камер працівників патрульної поліції, за адресою: АДРЕСА_1 , убачається, що за вказаною адресою знаходиться житловий будинок. Жодних інших будівельних об`єктів нерухомості на вказаній ділянці немає, та жодних будівельних робіт на час здійснення перевірки не проводилося, про що стверджується в Акті перевірки від 14.04.2021 року та не заперечується сторонами.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що обставини, зазначені в оскаржуваних постановах, не відповідають дійсності, оскільки як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 не здійснював самовільних будівельних робіт з будівництва двоповерхової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , а, відтак, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування оспорених постанов № 45-а від 27 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. та № 47-а від 28 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5950,00 грн. і закриття провадження, з огляду на норми ч. 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, що суд першої інстанції правильно врахував.

При цьому, колегія суддів обумовлює, що аналогічні обставини були предметом дослідження судами у справі № 464/5095/21 і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 залишено без змін рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29.03.2022 за позовом ОСОБА_2 .

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Додатком № 2 від 01.08.2022 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 47/2021 від 01.07.2021, визначено, що адвокат Огородник О.І. бере на себе обов`язок надати правву допомогу з представництва ОСОБА_1 у Восьмому апеляційному адміністративному суді у справі № 460/5096/21. Сторони домовились, що правова допомога оплачується з розрахунку фіксованої суми в розмірі 5000,0 грн.

Факт надання правової допомоги підтверджується складеним актом № 2 про надані послуги від 01 серпня 2022 року.

З аналізу наданих представником позивача документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а саме у загальній сумі 5000 грн.), колегія суддів вбачає, що розмір таких витрат, хоч і документально підтверджений, однак є не співмірним складності справи, ціною позову та фактичному обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з огляду на таке.

Так, Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява пр6едставника позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 5000 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер.

Також, Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Колегія суддів вважає, що з огляду на весь об`єм наданої адвокатом Огордником О.І. правової допомоги в апеляційному суді, а саме подання відзиву на апеляційну скаргу та участь в даному судовому засіданні, розмір витрат який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції слід визначити в розмірі 1500 грн.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 139, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові - залишити без задоволення, рішення Сихівського районного суду міста Львова від 31 березня 2022 року у справі № 464/5096/21 - без змін.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Огородника Олега Ігоровича про стягнення судових витрат на правничу допомогу - задоволити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові (вул. Угорська, 7а, м.Львів, 79034, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено о 16.30 год. 10.08.2022