Справа № 120/3560/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 серпня 2022 р. справа № 120/3560/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

22.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Рішенням №6 від 02.08.2021 року йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із недосягненням ним пенсійного віку.

При цьому, йому не зараховано до страхового стажу період військової служби, оскільки у військовому квитку серії НОМЕР_1 наявні виправлення прізвища, які не завірено належним чином.

Крім того, позивач вважає, що йому протиправно не зараховано до пільгового стажу наступні періоди роботи, у зв`язку з невідповідністю назви професії в трудовій книжці найменуванню в Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також документального підтвердження відповідних умов праці та зайнятості на виконання робіт протягом повного робочого дня (уточнююча довідка):

- 01.01.1987 року по 31.12.1988 року, згідно з Наказом №41 від 15.08.1986 року на посаді механіка по ремонту та обслуговуванню медичного рентгенологічного обладнання 4 розряду.

- з 01.01.1989 року по 30.11.1992 року, відповідно до Наказу №28 від 29.12.1988 року на посаді електромеханіка по ремонту та обслуговуванню медичного рентгенівського обладнання;

- 01.12.1992 року по 23.05.1995 року на посаді електромеханіка по ремонту та обслуговуванню рентген обладнання.

На переконання позивача, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.04.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

04.05.2022 року представником позивача подано заяви на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 09.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача докази у вигляді інформації із відображенням в ній дати направлення/вручення рішення №46 від 02.08.2021 року.

27.05.2022 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що за результатами розгляду заяви позивача пенсійним фондом підтверджено 38 років 08 місяців 24 дні. За наданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби, оскільки у військовому квитку серії НОМЕР_1 наявні виправлення прізвища, які не завірено належним чином.

Крім того, вказала що періоди роботи позивача з 01.01.1987 року по 31.12.1988 року та з 01.01.1989 року по 21.08.1992 року, можуть бути зараховані до пільгового стажу за Списком №1, у разі приведення у відповідність назви професії в трудовій книжці найменуванню в Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також документального підтвердження відповідних умов праці та зайнятості на виконання робіт протягом повного робочого дня (уточнююча довідка).

Також, представник відповідача зазначила, що позивач пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи вищевикладене, просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою суду від 14.06.2022 року судом запропоновано позивачу надати пояснення щодо зміни відповідача, а саме Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області, у разі згоди на заміну відповідача, уточнити позовні вимоги відповідно до складу учасників.

15.06.2022 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме у зв`язку з невірно зазначеною датою у прохальній частині позовної заяви:

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити й виплачувати пенсію ОСОБА_1 згідно п.б ч.1. ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" з 26.07.2022 року.

Враховуючи вищезазначене просить суд замінити дату 26.07.2022 року на 26.07.2021 року.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року замінено первісного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на підставі клопотання позивача про заміну неналежної сторони від 27.06.2022 року.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року у задоволенні заяви представника позивача про виклик свідків від 27.06.2022 року відмовлено.

02.08.2022 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що рішення №46 від 02.08.2021 року прийнято на підставі документів, які надійшли на адресу Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, а саме трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 08.08.1986 року, що є недостатнім підтвердженням пільгового стажу. Заява про призначення пенсії на пільгових умовах з 26.07.2021 року, пільгові уточнюючі довідки, згідно Порядку №637 відповідачу не надано.

Разом з тим, згідно наданих документів, страховий стаж позивача становить 38 років 08 місяців 24 дні. До його страхового стажу відповідачем не зараховано період військової служби, оскільки в військовому квитку виправлення прізвища не завірено належним чином.

Вважає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки останній право на такі виплати набуде після досягнення 60-річного віку.

Враховуючи вищевикладене, просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 26.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №46 від 02.08.2021 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-IV.

Цим же рішенням позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду військової служби, оскільки у військовому квитку серії НОМЕР_1 наявні виправлення прізвища, які не завірено належним чином.

Вважаючи рішення відповідача №46 від 02.08.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту шостого частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

03.10.2017 року Верховною радою України було ухвалено Закон №2148-VII, що доповнив Закон №1058-IV розділом XIV-1, який містить п.1. ст.114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

В свою чергу, пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах

- жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ необхідний вік та стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Пунктом 3 резолютивної частини, Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині визначення у чоловіків необхідного страхового стажу для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у даних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Як вже встановлено судом, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, у зв`язку не досягненням пенсійного віку. Разом з тим, позивачу не зараховано до його страхового стажу період військової служби, оскільки у військовому квитку серії НОМЕР_1 наявні виправлення прізвища, які не завірено належним чином.

При цьому, позивач зазначає, що йому не зараховано до пільгового стажу наступні періоди роботи, у зв`язку з невідповідністю назви професії в трудовій книжці найменуванню в Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також документального підтвердження відповідних умов праці та зайнятості на виконання робіт протягом повного робочого дня (уточнююча довідка):

- 01.01.1987 року по 31.12.1988 року, згідно з Наказом №41 від 15.08.1986 року на посаді механіка по ремонту та обслуговуванню медичного рентгенологічного обладнання 4 розряду.

- з 01.01.1989 року по 30.11.1992 року, відповідно до Наказу №28 від 29.12.1988 року на посаді електромеханіка по ремонту та обслуговуванню медичного рентгенівського обладнання;

- 01.12.1992 року по 23.05.1995 року на посаді електромеханіка по ремонту та обслуговуванню рентген обладнання.

Визначаючись щодо підстав незарахування до страхового стажу позивача період проходження військової служби, суд зазначає наступне.

Згідно військового квитка № НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив військову службу з 10.11.1982 року по 22.11.1984 року.

Разом з тим, у зазначеному військовому квитку виправлено прізвище позивача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що виправлення прізвища позивача здійснено на підставі Свідоцтва про зміну прізвища імені по-батькові від 24.11.1992 року, яке наявне у матеріалах справи, а тому відповідачем безпідставно не зараховано період проходження позивачем військової служби до його страхового стажу.

Більше того, відповідно до пункту 4 Указу Президента України №582/2016 від 30.12.2016 року "Про Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу" записи та відмітки у військовому квитку роблять посадові особи районних (міських) військових комісаріатів (відповідних органів Служби безпеки України, підрозділів Служби зовнішньої розвідки України), відповідальні за його видачу й заповнення, а тому працівник не може відповідати за належність записів.

Що стосується доводів позивача щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу роботи періодів з 01.01.1987 по 31.12.1988 року, з 01.01.1989 року 30.11.1992 року, з 01.12.1992 року по 23.05.1995 року, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 08.06.1986 року, позивач у період з 01.01.1987 року по 31.12.1988 року працював на посаді механіка по ремонту та обслуговуванню медичного рентгенологічного обладнання 4 розряду, з 01.01.1989 року по 30.11.1992 року на посаді електромеханіка по ремонту та обслуговуванню медичного рентгенівського обладнання, з 01.12.1992 року по 23.05.1995 року на посаді електромеханіка по ремонту та обслуговуванню рентген обладнання.

В той же час, зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 46 від 02.08.2021 року вбачається, що періоди роботи позивача з 01.01.1987 року по 23.05.1995 року не досліджувались відповідачем, як такі що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач не звертався із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки на веб-порталі Пенсійного фонду України інша форма заяви, ніж та, з якою звертався позивач, відсутня.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, однак є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у рішенні не обґрунтував причини не дослідження наявності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1987 року по 23.05.1995 року, що, на переконання суду, також свідчить про протиправність рішення відповідача № 46 від 02.08.2021 року.

Надаючи правову оцінку, обраному позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах з 26.07.2021 року.

В силу вимог пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Тобто, в межах розгляду цієї справи суд не може дійти остаточного висновку про призначення пенсії на пільгових умовах, за відсутності необхідного пільгового стажу та висновків відповідача про наявність чи відсутність усіх умов необхідних для зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1987 року по 23.05.1995 року.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.07.2021 року про проведення перерахунку його пенсійного забезпечення шляхом переведення на пенсію на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо пропущеного позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 27.04.2022 року, суд дійшов висновку, що шестимісячний строк звернення на оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №46 від 02.08.2021 року сплив 03.02.2022 року, а до суду позивач звернувся 22.04.2022 року.

Разом з тим, суд зауважив, що матеріали позовної заяви не містять інформації про день отримання позивачем оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а відповідачем не надано доказів з яких можливо встановити дату, коли позивач отримав оскаржуване рішення, доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду є безпідставними, а тому строк звернення з цим позовом до суду слід вважати таким, що не пропущений.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових втрат, слід вказати наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати які підлягають відшкодуванню стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, оскільки адміністративний позов задоволено частково, на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 46 від 02.08.2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496,2 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень, двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, 10, м. Львів, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, 10, м. Львів, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович