Справа № 320/8609/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2022 року м. Київ № 320/8609/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., у порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом до третя особа ОСОБА_1 Національної поліції України Головне управління Національної поліції в Київській області
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі також - Відповідач, НП України), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області (далі також - Третя особа, ГУ НП В Київській області), в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Національної поліції України від 30.06.2021 № 807 о/с в частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 (0034667) заступником начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, у порядку переведення, звільнивши з посади заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України.

2. Поновити полковника поліції ОСОБА_1 (0034667) на посаді заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України, з 30.06.2021.

3. Стягнути з Національної поліції України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) на користь позивача ОСОБА_1 , середнє грошове забезпечення в розмірі, передбаченому згідно штатного розпису для посади заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України, у період з 30.06.2021 по день ухвалення судового рішення в цій справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки внаслідок незаконного переведення Позивача було звільнено з посади заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України, то таке звільнення також є незаконним, порушує його право на проходження публічної служби, яке має бути поновлено у заявлений Позивачем спосіб.

Представник Відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тож оскаржуваний наказ та переміщення Позивача на іншу посаду в інтересах служби є законними.

Представник Третьої особи подав письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких зазначив, що поліцейський відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» має безумовно виконувати накази керівників, видані в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону. Водночас, Представник Третьої особи зауважив, що ГУ НП В Київській області не є ініціатором переведення у своє розпорядження Позивача, тож просив суд прийняти рішення враховуючи надані пояснення.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

УСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, наказом НП України від 19.06.2020 № 643 о/с, підполковника поліції ОСОБА_1 (0034667), заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки з 19.06.2021 звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (через скорочення штатів або проведення організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом НП України від 28.04.2021 № 520 о/с, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 320/5967/20, наказ НП України від 19.06.2020 № 643 о/с скасовано в частині звільнення Позивача зі служби в поліції та поновлено його на посаді заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки з 20.06.2020.

У зв`язку з тим, що наказом НП України від 17.04.2020 № 301 ДСК «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції України» скорочено посаду, яку обіймав Позивач, 29.04.2021 йому було оголошено попередження про наступне вивільнення (про можливе звільнення хі служби в поліції згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»). Одночасно Позивачу було вручено переліки (некомплект) вакантних посад по підрозділах центрального органу управління НП України, вакантних посад категорії граничного спеціального звання «підполковник поліції» по структурних підрозділах апарату ГУ НП в Київській області, станом на 29.04.2021, а також довідку про відсутність вакантних посад з граничним спеціальним званням «підполковник поліції» в апараті ГУ НП у м. Києві.

Позивач, ознайомившись з відповідними переліками вакантних посад зазначив, що просить призначити його на рівнозначну посаду заступника начальника відділу апарату НП України, відповідно до пункту 2 частини першої, частини другої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Також, Позивач скерував 29.05.2021 до Департаменту кадрового забезпечення НП України друкований рапорт, в якому зазначив про бажання працювати в апараті НП України на одній з наявних вакантних посад, яка відповідає його досвіду роботи, освітньому рівню, ставленню до виконання службових обов`язків тощо.

Зі вказаним рапортом Позивач також подав 29.05.2021 друковані рапорти про призначення на посади - начальника відділу організації взаємодії з територіальними громадами управління взаємодії з громадянами Департаменту превентивної діяльності НП України, заступника начальника управління - начальника відділу контрольно-методичної роботи управління дільничних офіцерів поліції Департаменту превентивної діяльності НП України, заступника начальника відділу контролю оперативної готовності управління організації служби Департаменту «Корпус оперативно-раптової дії» НП України, начальника відділу забезпечення документообігу управління взаємодії з Інтерполом та Європолом Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НП України, начальника сектору організації соціальної роботи управління проходження служби та психологічного забезпечення Департаменту кадрового забезпечення НП України, заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення професійного навчання управління професійного навчання Департаменту кадрового забезпечення НП України, начальника відділу аналізу та моніторингу Департаменту управління майном НП України, заступника начальника управління - начальника відділу аналізу та методичного забезпечення управління взаємодії з громадами Департаменту превентивної діяльності НП України.

Листом від 23.06.2021 № П-572/12/1/2/03-2021 Департамент кадрового забезпечення НП України повідомив Позивача про те, що 29.04.2021 його було ознайомлено з переліком вакантних посад, під час чого ним не надано згоди на призначення на будь-яку із запропонованих посад. Також зазначено, що призначити на посади, зазначені ним у рапортах, неможливо, оскільки на момент надходження рапортів вже здійснюється відносно окремих посад організаційно-штатні зміни, відбір працівників та проведення процедури призначення.

Окрім того, вказаним листом Позивача повідомлено, що оскільки за даними особової справи встановлено, що він мешкає у м. Фастові Київської області, то йому надається перелік вакантних посад для надання побажань проходження служби, про що слід у найкоротші терміни повідомити Департамент кадрового забезпечення.

Відповідно до доповідної записки начальника Департаменту кадрового забезпечення на ім`я голови НП України, вбачається, що у тому числі Позивача було поновлено на посаду в структурний підрозділ, який реорганізовано (ліквідовано), у зв`язку з чим відповідним підрозділам було запропоновано забезпечити організацію роботи Позивача та оформлення відповідних документів за результатами службової діяльності, необхідних для нарахування грошового забезпечення до моменту вирішення питання подальшого проходження ним служби, що не перевищує двомісячного терміну персонального попередження.

Згідно з доповідною запискою начальника Департаменту кадрового забезпечення на ім`я голови НП України від 29.06.2021 щодо подальшого проходження служби ОСОБА_1 , окрім вищенаведених обставин, також зазначено, що станом на 29.06.2021 інших рапортів від Позивача не надходило, при цьому встановлено, що в ГУ НП в Київській області тривалий час залишаються вакантними рівнозначні, відповідно до займаної ОСОБА_1 , посади, зокрема посада заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. У зв`язку з наведеним, враховуючи практичний досвід роботи, здобуті навички, стаж перебування на керівних посадах та морально-ділові і професійні якості підполковника поліції ОСОБА_1 , дійшов висновку, що він зможе більш ефективно забезпечити роботу напрямку превентивної діяльності відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та запропонував призначити останнього на рівнозначну посаду заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

За поданням начальника Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було порушено клопотання про призначення Позивача на посаду заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

Наказом НП України від 30.06.2021 № 807 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 (0034667) призначено заступником начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, у порядку переведення, звільнивши з посади заступника начальника 1-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки.

Вважаючи такий наказ НП України протиправним, переведення на нішу посаду та звільнення з попередньої посади незаконним, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його скасування та застосування наслідків такого скасування (поновлення на попередній посаді, стягнення грошового забезпечення).

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам і поясненням учасників справи (їх представників) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 32 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною п`ятою статті 40 КЗпП України, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Разом з тим, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

У свою чергу, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17, пункту 1 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський зобов`язаний, окрім іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (частина перша статті 48 Закону № 580-VIII).

За приписами частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Таким чином, наведені норми Закону № 580-VIII передбачають можливість переміщення поліцейського на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, за ініціативою прямих керівників (начальників) на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону № 580-VIII, порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Так, з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі також - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі також - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.

За приписами пунктів 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235.

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, аналіз положень пункту 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VІІІ дає підстави для висновку, що її застосування можливе у разі переміщення особи на рівнозначну посаду.

При цьому, суд вважає, що для цілей застосування статті 65 Закону № 580-VIII поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.

Подібний висновок було викладено в постанові Верховного Суду від 17.10.2019 в справі № 420/5192/18.

Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів або проведення реорганізації; необхідність проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами; службова необхідність - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Таким чином, Законом № 580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом № 580-VIII не встановлено отримання обов`язкової згоди поліцейського на таке переміщення.

У постанові від 17.02.2015 №21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

За змістом Закону № 580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльності поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. У зв`язку із цим на поліцейського законодавством покладено додаткові обов`язки, у тому числі і обов`язок проходити службу у місці, визначеному керівником. Відтак, питання переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним законом, яким є Закон України «Про Національну поліцію».

Отже, враховуючи те, що порядок переміщення поліцейських по службі, врегульовано спеціальним Законом № 580-VІІІ, до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України застосуванню в цій частині не підлягають.

У свою чергу, частиною другою статті 65 Закону № 580-VІІІ визначено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Таким чином рівнозначна посада - це посада, за якою передбачено однакове граничне спеціальне звання, а посада, нижча, ніж та, на якій перебував поліцейський - за якою передбачено нижче спеціальне звання.

Аналіз наведеної норми свідчить, що визначальною ознакою для визначення рівності посад є виключно спеціальне звання поліції.

При цьому суд звертає увагу, що будь-якого врахування при цьому кола функціональних обов`язків, ступеню підпорядкованості, посадових окладів, або інших чинників Закон № 580-VІІІ не передбачає.

Як встановлено судом з матеріалів справи, Позивача переведено (переміщено) на іншу посаду, рівнозначну за спеціальним званням тій, яку він обіймав до переведення (посаду скорочено до поновлення на ній Позивача на підставі рішення суду), в межах спеціального звання підполковник поліції. Натомість, з моменту оголошення Позивачу попередження про наступне вивільнення з наданням переліку вакантних посад, ним не подано Відповідачу власноручно написаного рапорту (заяви) відповідно до Порядку № 1235 та Переліку для підготовки та видання відповідного наказу по особовому складу.

Отже, оскільки підставою для переведення Позивача була ініціатива прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, у зв`язку з більш ефективною його службою у напрямку превентивної діяльності, виходячи з інтересів служби, що відповідає приписам частини 8 статті 65 Закону № 580-VIIІ, а також враховуючи, що посаду, яку він обіймав скорчено, то суд вважає, що Відповідач, приймаючи наказ від 30.06.2021 № 807 о/с діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого наказу у суду відсутні.

Також суд враховує, що відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Національна поліція України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10).

Головне управління Національної поліції в Київській області (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович