Справа № 640/9762/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Київ № 640/9762/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому

засіданні адміністративну справу

за позовомПовного товариства «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія»
доГоловного управління ДПС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
представники сторін:позивача: Брус О.М., Шабельников А.В.; відповідача - Мудренко Д.Ю.

(у судовому засіданні 15.02.2022, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Повне товариство «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС в м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № 7, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві 28.01.2020;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № 7, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві 28.01.2020.

Мотивуючи позовні вимоги позивач наводить твердження про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та протиправними. Зокрема позивач зазначає, що 30.01.2020 ПТ «Ломбард «Комод» отримало податкові повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 та № 7 від 28.01.2020; згідно податкового повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 591 572,16 грн. (337 860,97 грн. за податковим зобов`язанням та 253 711,19 грн. за штрафними фінансовими санкціями); згідно податкового повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7 657 965,55 грн. (4 404 520,74 грн. за податковим зобов`язанням та 3 253 444,81 грн. за штрафними фінансовими санкціями); так, згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб розмір штрафних санкцій розраховано у відповідності до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України; проте штрафні санкції застосовано невірно, оскільки застосуванню підлягала виключно штрафна санкція у розмірі 25%; підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових правопорушень (50% і 75% відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України) застосовуються не за сам факт виявлення будь-яких порушень, а за повторне вчинення діянь; натомість, факт порушення податкового законодавства може бути встановлений не інакше як за результатами перевірки платника податків, за результатами якої складається акт; відтак, застосування штрафу в більшому розмірі можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксоване в акті перевірки.

Також позивач акцентував увагу і на тому, що застосовані ГУ ДПС у м. Києві штрафні санкції всі накладені на підставі акту від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/36469834, яким зафіксовано факт порушення, проте такий акт є єдиним за 1095 днів, який би зафіксував такі порушення.

Додатково позивач зазначає, що несвоєчасна виплата задекларованих та узгоджених податкових зобов`язань за платежем «податок з доходів фізичних осіб» виникла внаслідок заборгованості по заробітній платі за липень-вересень 2019 року; проте, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного податкового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, то такий платник притягується до відповідальності за ст. 126 Податкового кодексу України; до того ж, враховуючи, що виплати доходу податковим агентом - позивачем за липень 2019 року та серпень 2019 року не було, тому немає складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 126 Податкового кодексу України.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020, то воно також є протиправним, оскільки для застосування санкції у розмірі 50% або 75% має бути встановлено контролюючим органом повторність порушень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2020 відкрито провадження у справі № 640/9762/20 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 18.06.2020.

01.06.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу; відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету; ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету; дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету; при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу; кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених штрафів є допущення податковим агентом декількох порушень протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення контролюючим органом.

04.06.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи № 640/9762/20 за відсутності позивача.

15.06.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

18.06.2020 у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 30.07.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2020 витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином завірені копії таких документів: акту від 12.01.2017 № 13/26-15-14-06-02/36469834, прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень, а також інформацію щодо їх оскарження; документів, які було використано при проведенні перевірки (додаток 4), про які зазначено у п. 2.6. акту від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/36469834. Також витребувано у Повного товариства «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» належним чином завірені копії первинних документів, складених під час надання послуг контрагентами позивача - ТОВ «Лендінг Кепітал» за договором № П-01.08.2018 від 01.08.2018 та ОСОБА_1 за договором № 07/2016 від 01.07.2016.

09.07.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшли пояснення, у яких останній зазначив, що предмети вказаних судом договорів не передбачають отримання будь-яких доходів фізичними особами, оплати по ним не є об`єктами нарахування ані військового збору, ані ПДФО.

30.07.2020 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 10.09.2020.

07.09.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України; відповідно до правової позиції, що викладена Верховним Судом у постанові № 803/384/15-а від 24.06.2020, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України, а у разі якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу, платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України; відтак, враховуючи те, що позивач своєчасно нарахував ПДФО за липень-вересень 2019 року, однак не здійснив перерахування зазначених сум до бюджету у визначені законом строки, за таких обставин застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 127 Податкового кодексу України є протиправним.

09.09.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи або оголошення перерви у судовому засіданні.

10.09.2020 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 29.10.2020.

Цього дня розгляд справи відкладено до 03.12.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.11.2020 витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином завірені копії таких документів: акту від 12.01.2017 № 13/26-15-14-06-02/36469834, прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень, а також інформацію щодо їх оскарження; документів, які було використано при проведенні перевірки (додаток 4), про які зазначено у п. 2.6. акту від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/36469834. Також витребувано у Повного товариства «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» належним чином завірені копії первинних документів, складених під час надання послуг контрагентами позивача - ТОВ «Лендінг Кепітал» за договором № П-01.08.2018 від 01.08.2018 та ОСОБА_1 за договором № 07/2016 від 01.07.2016.

28.10.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про прийняття нової редакції позовної заяви. В уточненій позовній заяві представник позивача акцентує увагу на тому, що позивачу не вручено за 10 календарних днів до дня проведення перевірки наказ про проведення документальної перевірки; відповідно до п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків; натомість, акт перевірки складено 27.12.2019, а податкові повідомлення-рішення прийняті 28.01.2020, що свідчить про порушення строку їх прийняття; до того ж вони підписані неуповноваженою особою; отже, вказані вище порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки та прийняття рішень є підставою для висновку про неправомірність податкових повідомлень-рішень.

03.12.2020 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 28.01.2021.

Вказаного дня розгляд справи відкладено до 25.02.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2021 закрите підготовче провадження у справі № 640/9762/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.03.2021.

25.03.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 22.04.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2021 ухвалено витребувати у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві належним чином завірені копії податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 12.01.2017 № 13/26-15-14-06-02/36469834, а також інформацію щодо їх оскарження; документів, які було використано при проведенні перевірки (додаток 4), про які зазначено у п. 2.6. акту від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/36469834.

20.04.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових матеріалів.

21.04.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшли заперечення проти заяви про долучення доказів, у якій, серед іншого, останній зазначив, що на підтвердження повноважень особи, яка підписала оскаржувані податкові повідомлення рішення, відповідачем надано наказ від 01.10.2019 № 1375; проте, цей наказ не підтверджує наявності повноважень Чубки С. на прийняття податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020, оскільки згідно п. 1.5 наказу начальника управління податкових перевірок фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві Чубку Світлану Борисівну уповноважено на прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами камеральних перевірок, у той час як провозилась планова документальна перевірка.

Також представником позивача долучено до матеріалів справи податкове повідомлення-рішення від 28.02.2017 № та докази оскарження такого рішення (справа № 826/5885/17).

22.04.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 03.06.2021.

04.06.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли заперечення проти клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки судом прийнято уточнену позовну заяву позивача, а відзив на таку уточнену заяву відповідачем не подавався; відтак, враховуючи, що 25.02.2021 було закінчене підготовче провадження у справі, то процесуальні документи від відповідача в подальшому можуть прийматися тільки з обґрунтуванням причин поважності їх неподання.

10.06.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 08.07.2021.

08.07.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на надання письмових пояснень у зв`язку з продовженням строків внаслідок карантину.

08.07.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва оголошено перерву у справі до 07.10.2021.

В призначений день розгляд справи перенесено на 04.11.2021.

07.10.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшли заперечення проти клопотання про поновлення строку на подання письмових пояснень, оскільки процесуальні строки продовжуються судом лише якщо: учасник справи або зацікавлена особа звернулися до суду з відповідною заявою та неможливість вчинити відповідну процесуальну дію у визначений раніше судом строк зумовлена обмеженнями у зв`язку з карантином; відтак не просто наявність карантинних обмежень є причиною для поновлення строків, а необхідно довести наявність поважних причин пропуску строку, які зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

04.11.2021, 30.11.2021, 21.12.2021 та 01.02.2022 у судових засіданнях судом оголошувалась перерва, призначено розгляд справи на 15.02.2022.

У судовому засідання представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Проти задоволення позовної заяви представник відповідача заперечив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управління ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Повного товариства «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія», , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, з питань валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами перевірки складено акт від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/6469834.

В Акті перевірки встановлено наступні порушення:

п. п. 44.1, 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 31 261,00 грн., в тому числі: у IV кварталі 2018 року на суму 31 261 грн.;

пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.3 п. 49.18, п. 49.19 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне подання до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві «Податкової декларації з податку на прибуток» за 2016 рік, а саме 21.02.2017 за № (граничний строк подання 09.02.2017);

п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата штрафних санкцій згідно ППР від 07.12.2018 № ;

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, з урахуванням пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.4.1 п. 168.4 ст. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п. 171.2 «а» ст. 171, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету, а саме несвоєчасно сплачено податок за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року у сумі 277 109,81 грн. та не сплачено податок за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року у сумі 4 404 520,74 грн.;

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, з урахуванням пп 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п. 171.2 «а» ст. 171, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування військового збору до бюджету, а саме несвоєчасно сплачено збір за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року у сумі 22 838,51 грн. та не сплачено збір за період з квітня 2017 року по серпень 2019 року у сумі 337 860,67 грн.;

ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, р. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а саме подання з недостовірними відомостями податкової звітності щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2016 року, 1, 2, 4 квартали 2017 року, 1, 2, 4 квартали 2018 року, 1, 2 квартали 2019 року;

пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 1 розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 щодо несвоєчасного подання звітів за листопад 2017 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року та неподання звітів за серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року;

пп. 1, пп. 2, пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого в період, що перевірявся підприємством не нарахований єдиний внесок в розмірі 22% за серпень 2018 року-вересень 2019 року у сумі 2 333 809,81 грн. та в розмірі 8,41% за серпень 2018 року - вересень 2019 року у сумі 22 587,72 грн.

На підставі акта перевірки від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/6469834 ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення рішення від 28.01.2020 № 7, яким визначено ПТ «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» до сплати грошове зобов`язання з військового збору у розмірі 591 572,16 грн., тому числі за податковим зобов`язанням 337 860,97 грн., за штрафними санкціями 253 711,19 грн.

Також на підставі акта перевірки від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/6469834 ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення рішення від 28.01.2020 № 7, яким визначено ПТ «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» до сплати грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7 657 965,55 грн., тому числі за податковим зобов`язанням 4 404 520,74 грн., за штрафними санкціями 3 253 444,81 грн.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 10.04.2020 № 12964/6/99-00-08-05-04-06 податкові повідомлення рішення № 7 від 28.01.2020 та № 7 від 28.01.2020 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із правомірністю спірних податкових повідомлень-рішень в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у його постанові від 14.04.2021 у справі № 2340/3024/18 (адміністративне провадження № К/9901/2378/19).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом здійснюється відповідно до п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За приписами пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Відповідно до пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З урахуванням наведеного, податок, який підлягає утриманню з нарахованого, але не виплаченого (не наданого) доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки для місячного податкового періоду, тобто 10 календарних днів для сплати податкового зобов`язання, які починають розраховуватись після 20 числа (як граничного строку, передбаченого ПК України для подання місячної податкової декларації), незалежно від того, чи передбачено подання самої декларації.

Положення пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України щодо місячного податкового періоду слід розуміти таким чином, що податкове зобов`язання податковим агентом повинне бути сплачене протягом 30 днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Аналогічного висновку притримується і Верховний Суд, що, як приклад, відображено у його постановах від 05.03.2019 у справі № 818/1696/16 (адміністративне провадження № К/9901/32802/18), 14.05.2019 у справі № 813/6270/15 (адміністративне провадження № К/9901/19298/18).

Відповідно до пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Як вбачається з акту перевірки та не заперечується позивачем, ПТ «Ломбард «Комод» нараховувався податок з доходів фізичних осіб: у лютому 2017 року - 122 163,41 грн., з яких несвоєчасно сплачено 537,01 грн., не сплачено - 121 626,40 грн.; у березні 2017 року - 163 039,32 грн., з яких несвоєчасно сплачено 12 685,56 грн., не сплачено 150 353,76 грн.; у квітні 2017 року - 152 659,11 грн., з яких несвоєчасно сплачено 9 615,94 грн., не сплачено 143 043,17 грн.; у травні 2017 року - 139 275,13 грн.; у червні 2017 року - 138 847,05 грн.; у липні 2017 року - 136 174,37 грн.; у серпні 2017 року - 135 255,41 грн.; у вересні 2017 року - 138 783,34 грн.; у жовтні 2017 року - 137 082,80 грн.; у листопаді 2017 року - 142 956,18 грн.; у грудні 2017 року - 143 535,22 грн.; у січні 2018 року - 156 044,42 грн.; у лютому 2018 року - 155 349,29 грн.; у березні 2018 року - 154 892,43 грн.; у квітні 2018 року - 157 207,27 грн.; у травні 2018 року - 149 796,26 грн.; у червні 2018 року - 147 044,51 грн.; у липні 2018 року - 149 481,07 грн.; у серпні 2018 року- 139 330,04 грн.; у вересні 2018 року - 142 246,56 грн.; у жовтні 2018 року - 145 192,31 грн.; у листопаді 2018 року - 135 626,78 грн.; у грудні 2018 року - 134 149,63 грн.; у січні 2019 року - 144 152,44 грн.; у лютому 2019 року - 146 722,34 грн.; у березні 2019 року - 149 009,00 грн.; у квітні 2019 року - 144 864,97 грн.; у травні 2019 року - 142 348,50 грн.; у червні 2019 року - 133 813,01 грн.; у липні 219 року - 132 240,52 грн.; у серпні 2019 року - 118 066,74 грн.; всього 4 404 520,74 грн.

Податок на доходи з фізичних осіб самостійно нараховано платником податків, але не сплачено до бюджету, відтак таке податкове зобов`язання є узгодженим, і як підтверджується матеріалами справи, позивач не обґрунтовує неправомірності розрахунку податкового зобов`язання з ПДФО.

Отже, за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 позивачем як податковим агентом не було сплачено ПДФО у загальному розмірі 4 404 520,74 грн. та сплачено ПДФО несвоєчасно у розмірі 277 109,81 грн.

Враховуючи відсутність будь-яких заперечень позивача щодо правомірності формування суми податкового зобов`язання з ПДФО у розмірі 4 404 20,74 грн., у цій частині податкове повідомлення рішення № 7 від 28.01.2020 не підлягає скасуванню.

Також у акті перевірки від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/6469834 зазначено, що за період, що перевірявся (01.10.2016 - 30.09.2019) на ПТ «Ломбард «Комод» була заборгованість з виплати заробітної плати працівникам; станом на 30.09.2019 на ПТ «Ломбард «Комод» наявна заборгованість з виплати заробітної плати працівникам у загальній сумі 1 554 844,31 грн., а саме за вересень 2019 року у сумі 588 752,37 грн., за серпень 2019 року - 639 885,66 грн., за липень 2019 - 326 206,28 грн.

Відтак, за відсутності доказів протилежного, станом на 30.09.2019 у позивача була наявна заборгованість по виплаті заробітної плати тільки за 3 місяці: липень-вересень 2019 року. Заборгованість із заробітної плати за інші місяці погашена.

Відповідно до ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, для застосування пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України потрібно, що б нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Тобто склад порушення пов`язується з фактом виплати доходу без сплати податку.

У разі якщо виплата доходу, а відповідно, і перерахування податку здійснені з порушенням строку, визначеного підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу, фактично має місце порушення, передбачене статтею 126 Кодексу, відповідно, і штрафні санкції мають бути застосовані у встановленому нею розмірі.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у його постанові від 21.05.2020 у справі № 820/4330/17 (адміністративне провадження № К/9901/49269/18).

Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 640/18945/18 (адміністративне провадження № К/9901/403/21) зазначає, що правопорушенням за статтею 127 ПК України є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу. Таким чином, для застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій за статтею 127 ПК України слід з`ясувати, яка з подій сталась першою: виплата доходу чи сплата податку, хоча і з порушенням граничного строку сплати. Якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент, хоча із порушенням передбаченого статтею 168 ПК України строку, сплачує суму податку, то застосуванню підлягає стаття 126 ПК України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати. Якщо ж виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 ПК України.

Суд акцентує увагу на тому, що у цій справі встановлення обставин стосовно того, коли був сплачений податок з доходів фізичних осіб та військовий збір по відношенню до моменту виплати доходу, є визначальним для правильного вирішення спору і обрання норми матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

На такому ж акцентує увагу і Верховний Суд у постанові від 21.05.2020 у справі № 820/4330/17 (адміністративне провадження № К/9901/49269/18).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із акту перевірки від 27.12.2019 № 63/26-15-05-10-02/ 6469834 , наявна заборгованість з виплати заробітної плати працівникам у загальній сумі 1 554 844,31 грн. тільки за 3 місяці, а саме липень-вересень 2019 року.

Проте, санкція за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України розрахована за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до змісту п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України відповідальність за порушення, передбачене цієї статтею, може мати місце лише у разі, коли платник податків, в тому числі податковий агент, допустив бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто, взагалі не виконав зазначених обов`язків або сплата податку здійснюється після виплати доходу платнику податку.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у його постанові від 07.02.2018 у справі № 813/5787/15 (провадження К/9901/1757/17).

З сукупного аналізу матеріалів справи вбачається, що станом на 30.09.2019 заборгованість по заробітній платі погашено за період з лютого 2017 року по червень 2019 року включно, проте у цьому періоді не сплачено ПДФО.

Відтак, суд переконаний, що в періоді лютий 2017 року - червень 2019 року позивачем допущено бездіяльність щодо не сплати ПДФО як податковим агентом з виплаченої суми заробітної плати, відтак, застосування санкції за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України за період з лютого 2017 по червень 2019 року є правомірним.

Що ж стосується накладення санкції за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України за липень 2019 року і серпень 2019 року, то суд не погоджується з правомірністю такої санкції, оскільки факт виплати доходу відсутній, заборгованість із заробітної плати за ці місяці станом на 30.09.2019 року існувала, а тому у цьому разі ст. 127 Податкового кодексу України до позивача застосувати неможливо.

Оскільки відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України санкція розраховується у відсотках від погашеної суми податкового боргу, то п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України теж застосувати неможливо. Для застосування або п. 126.1 ст. 126, або п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України треба дочекатися або факту виплати доходу без сплати ПДФО, або факту погашення податкового боргу з ПДФО.

Щодо розміру штрафної санкції, яка визначена контролюючим органом у розмірі 25% за несплату ПДФО у лютому 2017 року, у розмірі 50% за несплату ПДФО у березні 2017 року і 75% за несплату ПДФО у квітні 2017 року - черні 2019 року, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 115.1 ст. 115 Податкового кодексу України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Як вже зазначалося судом вище, відповідно до п 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, приписами статті 127 Податкового кодексу України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 821/537/17 (адміністративне провадження № К/9901/40339/18).

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що податковий орган невірно кваліфікував податкове порушення, оскільки на його (позивача) думку має місце порушення правил сплати (перерахування) податків відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України, а не ст. 127 Податкового кодексу України.

Податковим правопорушенням відповідно до статті 126 Податкового кодексу України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але з затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до статті 127 Податкового кодексу України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України в цьому спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Верховний Суд України у своїй постанові від 22.03.2016 у справі № 813/6774/13-а зазначив, що положення статті 126 ПК щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналогічний висновок сформовано і Верховним Судом у його постанові від 21.01.2020 у справі № 820/11382/15 (адміністративне провадження № К/9901/19437/18).

Така правова позиція в подальшому знаходить свій вияв у численних постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20.10.2021 у справі № 460/1852/19 (адміністративне провадження № К/9901/30671/20), постанові від 27.11.2020 у справі № 813/3293/15 (адміністративне провадження № К/9901/19889/18).

Верховний Суд у своїй постанові від 21.01.2020 у справі № 820/11382/15 (адміністративне провадження № К/9901/19437/18) зазначає, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Також позивач зазначає про те, що оскільки всі порушення щодо несплати ПДФО зафіксовані в одному акті перевірки, то таке порушення є вчиненим один раз, відтак у контролюючого органу були відсутні підстави нараховувати санкції відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України у розмірі 50% та 75%.

До таких тверджень позивача суд теж ставиться критично з огляду на те, що застосування штрафу на рівні 50% та 75% суми податку на підставі п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можливе внаслідок неодноразового закінченого порушення, пов`язаного з ненарахуванням, неутриманням та/або несплатою (неперерахуванням) податку податковим агентом за певний податковий період, незалежно від того, чи виявлено ці порушення під час здійснення одного контрольного заходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування збільшеного розміру відповідальності є саме вчинення таких дій повторно (втретє) протягом 1095 днів та не залежить від того, чи зафіксовані ці епізоди в одному акті перевірки або в різних, а також від того, чи приймалось щодо платника раніше податкове повідомлення-рішення за ці порушення.

Визначені пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України санкції застосовуються не за сам факт повторного виявлення контролюючим органом порушень, а за повторне вчинення протиправних діянь у вигляді - ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом.

Аналогічний висновок викладено і Верховним Судом у постанові від 23.06.2020 у справі № 815/3092/16 (адміністративне провадження № К/9901/41667/18).

Відтак, підсумовуючи все викладене вище, суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 є правомірним у частині, зокрема, щодо суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням з ПДФО у розмірі 4 404 520,74 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі: 48 455,89 грн. за п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України (несвоєчасна сплата ПДФО) та 3 017 258,61 грн. за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, загалом за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 065 714,50 грн.

Натомість, штрафна фінансова санкція за липень і серпень 2019 року не може бути нарахована ні за п. 126.1 ст. 126, ні за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

З огляду на все викладене, податкове повідомлення рішення № 7 від 28.01.2020 підлягає скасуванню в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 187 730,31 грн.

Що стосується військового збору, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що військовий збір було несвоєчасно сплачено за лютий 2017 року, березень 2017 року та квітень 2017 року, за що на позивача накладено санкції за п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, з чим суд погоджується.

У періоді з лютого 2017 року по серпень 2019 року позивачем нараховано, але не сплачено військовий збір, за що податковим органом накладено санкції у розмірі 25%, 50% та 75%. З накладенням таких санкцій суд погоджується в періоді з лютого 2017 року по червень 2019 року включно, оскільки заробітна плата за цей період була виплачена, а в момент її виплати не здійснено сплату військового збору, за що передбачено штрафні санкції відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

Натомість у липні 2019 року та серпні 2019 року заробітна плата не виплачена, а отже не порушено вимогу щодо сплати військового збору до або разом з виплатою доходу. Проте, за цей період неможливо накласти і санкцію відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, оскільки відсутній факт погашення податкового боргу.

Враховуючи те, що позивач самостійно нараховував суми військового збору, а також те, що у своїх процесуальних документах по суті справи він не обґрунтовує неправомірності формування суми податкового зобов`язання із військового збору у розмірі 337 860,97 грн., суд приходить до переконання, що в цій частині податкове повідомлення- рішення № 7 від 28.01.2020 є правомірним.

Підсумовуючи все викладене вище, суд прийшов до переконання, що податкове повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 є правомірним у частині, зокрема, щодо суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням з військового збору у розмірі 337 860,97 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі: 4 514,00 грн. за п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України (несвоєчасна сплата військового збору) та 233 354,65 грн. за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

Натомість, штрафна фінансова санкція за липень і серпень 2019 року не може бути нарахована ні за п. 126.1 ст. 126, ні за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

З огляду на все викладене, податкове повідомлення рішення № 7 від 28.01.2020 підлягає скасуванню в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 842,54 грн.

Щодо тверджень позивача про те, що він не отримував копії наказу про проведення перевірки, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

В акті перевірки вказано, що копію наказу контролюючого органу від 01.11.2019 № 2679 та письмове повідомлення про проведення документальної планової виїзної перевірки від 06.11.2019 № 27/26-15-05-10-02 відправлено засобами поштового зв`язку 06.11.2019 за № 189.

Так, як вбачається із фіскального чека АТ «Укрпошта», копія наказу від 01.11.2019 № 2679 та повідомлення про проведення планової виїзної документальної перевірки ПТ «Ломбард «Комод» було відправлено позивачу 06.11.2019, а отримано представником за довіреністю 08.11.2019, тобто у встановлений Податковим кодексом України строк.

Щодо твердження позивача про те, що податкові повідомлення-рішення підписані неуповноваженою особою, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до пп. 14.1.137-1 п. 14. Ст. 14 Податкового кодексу України уповноважена особа контролюючого органу - це посадова (службова) особа контролюючого органу, уповноважена керівником такого органу на виконання певних його функцій в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається із спірних податкових повідомлень-рішень, обидва підписані Чубкою Світланою, у.о. начальником управління податкових перевірок фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві.

Згідно з відомостями з офіційного веб-сайту ГУ ДПС у м. Києві (https://kyiv.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi-/73192.html) Чубка Світлана Борисівна уповноважена на підставі наказу № 2998 від 12.11.2019, зокрема, на прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами документальних планових, позапланових та фактичних перевірок, передбачених: підпунктами 54.3.1 - 54.3.5, п. 54.3 ст. 54 «Визначення сум податкових та грошових зобов`язань» ПКУ; п. 117.1 ст. 117 «Порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у контролюючих органах» ПКУ; п. 119.2 ст. 119 «Порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків» ПКУ; пп. 120.1, 120.2 ст. 120 «Неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності» ПКУ; пп. 1201.1, 1201.2 ст. 1201 «Порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної» ПКУ; пп. 1202.1, 1202.2 ст. 1202 «Порушення порядку реєстрації акцизних накладних та розрахунків коригування до таких акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних» ПКУ; ст. 121 «Порушення встановлених законодавством строків зберігання документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи» ПКУ; ст. 122 «Порушення правил застосування спрощеної системи оподаткування фізичною особою - підприємцем» ПКУ; ст. 123 «Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання» ПКУ; ст. 126 «Порушення правил сплати (перерахування) податків» ПКУ; ст. 127 «Порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати» ПКУ.

Тобто, зі змісту офіційно оприлюднених відповідачем даних вбачається, що Чубка Світлана Борисівна мала повноваження на підписання оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо строку винесення податкових повідомлень-рішень в контексті дотримання 15-денного строку, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вручення акта перевірки позивачу, відтак неможливо встановити чи порушено відповідачем строк винесення податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Втім, позивачем, як особою, яка зазначає про порушення встановленого 15-денного строку на прийняття податкових повідомлень-рішень, не надано належних доказів щодо дати отримання акта перевірки, з яких можна було б зробити висновок про порушення такого строку відповідачем.

Щодо тверджень позивача про те, що подані відповідачем докази після закриття підготовчого провадження не можуть бути покладені в основу рішення у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

08.07.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання письмових пояснень (з якими додавались і додаткові докази).

Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні такого клопотання і поновлення строку на подання письмових пояснень та додаткових доказів у справі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПТ «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із платіжного доручення № 134 від 30.04.2020, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 21 020,00 грн.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, то підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1 219,16 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Повного товариства «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 187 730 (сто вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять) грн. 31 коп.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 7 від 28.01.2020 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 842 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 54 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) шляхом їх безспірного списання на користь Повного товариства «Ломбард «Комод» ТОВ «Керуюча компанія «Смарт-Груп» і компанія» (адреса: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. «Б», ідентифікаційний код 36469834) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 219 (одна тисяча двісті дев`ятнадцять) грн. 16 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 22.02.2022.

Суддя К.С. Пащенко