Справа № 640/8131/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8131/20 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства енергетики України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики України, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.01.2020 по 07.04.2020 у розмірі 41353,16 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства енергетики та захисту довкілля України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18 в частині її поновлення на роботі, допущеній до негайного виконання, за період з 20.01.2020 по 07.04.2020 у розмірі 41353,16 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Міністерство енергетики України (правонаступник Міністерства енергетики та захисту довкілля України) подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України перебувало у стані припинення, а його правонаступник - Міністерство енергетики та захисту довкілля України не мало можливості поновити позивача на посаді з причин, які від нього не залежали. Також апелянт зазначає про здійснення судом першої інстанції помилкового розрахунку суми середнього заробітку, оскільки період затримки поновлення позивача на посаді складає з 20.01.2020 по 07.04.2020 та складає 56 робочих днів, а розмір середнього заробітку дорівнює 56 р.д. х 687,17 грн (середньоденний заробіток) = 38593,52 грн.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавала. В суді першої інстанції її позиція обґрунтовувалась тим, що оскільки відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення про її поновлення на посаді, наявні підстави для стягнення з нього середнього заробітку за час такої затримки.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.06.2018 №263-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу аудиту підприємств нафтогазового сектору Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 11.06.2018 за ініціативою суб`єкта призначення через встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі п.2 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Вказаний наказ оскаржено позивачем у судовому порядку та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №826/10649/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України відмовлено повністю.

За наслідками оскарження вказаного рішення в апеляційному порядку, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2019 та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірним звільнення ОСОБА_1 11.06.2018 з посади головного спеціаліста відділу аудиту підприємств нафтогазового сектору Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з підстав встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді, зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу аудиту підприємств нафтогазового сектору Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з 11.06.2018, стягнуто з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 276357,17 грн, стягнуто з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.6-10).

15.01.2020 Окружний адміністративний суд міста Києва видав позивачу виконавчий лист щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18 в частині, що стосується зобов`язання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України поновити ОСОБА_1 на роботі з 11.06.2018, який, разом з заявою про примусове виконання, було направлено ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та боржнику - Міністерству енергетики та вугільної промисловості України і отримано останнім 05.02.2020 (а.с.15-17).

16.01.2020 позивач направила на адресу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України копію вищевказаної постанови суду разом із заявою від 16.01.2020 про поновлення на роботі, що підтверджується описом вкладення та дублікатом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які 20.01.2020 були вручені Міністерству (а.с.11-14).

Листом від 18.02.2020 №26/2-16.1-18 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило позивача про реорганізацію вказаного Міністерства шляхом приєднання його до Міністерства енергетики та захисту довкілля та проінформувало щодо подання до Верховного Суду касаційної скарги на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18 (а.с.18).

За наслідками перевірки апеляційних скарг Міністерство енергетики та вугільної промисловості України ухвалами Верховного Суду від 31.01.2020 та від 04.03.2020 у справі №826/10649/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с.55-57).

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №826/10649/18 здійснено заміну боржника - Міністерства енергетики та вугільної промисловості, його правонаступником - Міністерством енергетики та захисту довкілля України (а.с.19-21).

Зважаючи, що в період до 07.04.2020 рішення суду про поновлення позивача на посаді виконано не було, остання звернулась до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за період затримки.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що період невиконання рішення суду тривав з 20.01.2020 до 07.04.2020, що становить 56 днів, а середній заробіток за вказаний період становить 38593,52 грн.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема, КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідальність за порушення строків поновлення незаконно звільненого працівника (в частині негайного поновлення) прямо визначена ст.236 КЗпП України, яка є нормою прямої дії та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що жодним чином не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», ст.65 якого також передбачено негайне виконання рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що постанова Шостого апеляційного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18 отримана Міністерством енергетики за захисту довкілля України 20.01.2020, що підтверджується копією опису вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.13-14).

Жодних доказів виконання вказаного судового рішення в період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, а саме до 07.04.2020 матеріали справи не містять.

Відповідач не заперечує обставину щодо не винесення наказу про поновлення позивача на посаді на виконання постанови Шостого апеляційного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18, однак обґрунтовує затримку обставинами щодо оскарження вказаного судового рішення в касаційному порядку та здійсненням реорганізації Міністерства енергетики та вугільної промисловості України шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля України.

Колегія суддів звертає увагу, що використання учасником справи свого процесуального права на оскарження в касаційному порядку судового рішення не відміняє тієї обставини, що рішення суду, яке набрало законної сили та звернуто до негайного виконання має бути виконано невідкладно.

Так, відповідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство енергетики та вугільної промисловості України реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля України.

Згідно з п.7 указаної постанови Міністерство енергетики та захисту довкілля є правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства енергетики та вугільної промисловості.

За інформацією з ЄДРПОУ Міністерство енергетики та вугільної промисловості України з 12.09.2019 перебуває у стані припинення.

В той же час, будь які організаційні чи структурні зміни в державному органі не можуть мати наслідком недотримання вимог законодавства в частині невідкладного виконання судових рішень, які належать до негайного виконання та не можуть нівелювати закріплене у ст.43 Конституції України право на працю, наявність якого у позивача підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

В той же час, відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів зазначає, що оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням порядку установленого законом, а виконання судового рішення про поновлення на посаді не відбулося, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20.01.2020 по 07.04.2020 (в межах позовних вимог), що становить 56 робочих днів.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Як встановлено судом першої інстанції, визнається сторонами та наведено у постанові Шостого апеляційного суду від 15.01.2020 у справі №826/10649/18, яка набрала законної сили, середньоденний заробіток позивача складає 689,17 грн.

Таким чином, суд першої інстанції здійснив розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді наступним чином: 56 р.д. х 689,17 грн = 38593,52 грн.

В апеляційній скарзі відповідач також визначає, що розмір середнього заробітку за період затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді з 20.01.2020 по 07.04.2020 становить 38593,52 грн.

Разом з тим, незважаючи на наведений судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді виходячи з періоду з 20.01.2020 по 07.04.2020 - за 56 робочих днів в розмірі 38593,52 грн (який визнається апелянтом), в резолютивній частині вказаного рішення помилково визначено до стягнення на користь позивача суму 41353,16 грн.

В силу ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Разом з тим, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В той же час, абз.2 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року фактично містить описку (арифметичну помилку), а саме судом помилково зазначено суму 41353,16 грн, замість вірної 38593,52 грн, яка підлягає стягненню з відповідача та розрахунки щодо якої судом наведено в мотивувальної частини судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Колегія суддів звертає увагу, що допущення описки в судовому рішенні не має наслідком скасування такого рішення в апеляційному порядку, а підлягає вирішенню шляхом подання відповідної заяви про виправлення такої описки в порядку ст.253 КАС України.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, із вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з його висновками про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20.01.2020 по 07.04.2020 в розмірі 38593,52 грн.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині не задоволених позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період затримки виконання рішення про поновлення на посаді з 16.01.2020 по 19.01.2020, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Міністерства енергетики України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови складено 15 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма