Справа № 500/9884/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/9884/21 пров. № А/857/8642/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Кушнерика М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року (суддя першої інстанції Осташ А.В., м. Тернопіль, повний текст складено 01.03.2022)

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог):

визнання протиправною відмову у призначенні пенсії за віком, яка оформлена листом за №1900-0214-8/32003 від 28.10.2021; скасувати рішення №61 від 27.10.2021; зобов`язання призначити пенсію за віком, з дати виникнення права на таку пенсію - з 03 серпня 2021 року; зарахувати кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі в періоди роботи з 14.01.1986 по 27.01.1987, з 02.02.1987 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 03.10.1994, з 11.10.1994 по 03.06.1996, з 19.08.1998 по 06.03.2001 за один рік і шість місяців; зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за віком період проходження дійсної військової строкової служби в армії СРСР з 11.11.1980 по 01.12.1982; зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за віком період навчання з 01.09.1977 по 06.07.1980 в Професійно-технічному училищі №4 Васильківського РМУ Дніпропетровської області.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №61 від 27.10.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період проходження військової служби з 11.11.1980 по 01.12.1982 в рядах Радянській армії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 зарахувати період роботи у районах Крайньої Півночі з 14.01.1986 по 27.01.1987, з 02.02.1987 по 31.12.1990 до страхового стажу в пільговому обчисленні, з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.08.2021. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 908 грн.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Просить скасувати оскаржене рішення 01.03.2022 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що згідно документів, долучених до заяви на призначення пенсії, до страхового стажу позивача зараховано 24 роки 07 місяців 11 днів (по 03.02.2020). Вказує на те, що трудова книжка ОСОБА_1 містить інформацію про період проходження військової служби, при цьому документом, який слугував підставою внесення запису зазначено військовий квиток НОМЕР_1 , дата видачі якого не вказана. Судом не враховано, що військовий квиток НОМЕР_2 містить виправлення в даті призову заявника на військову службу заявника. Підставою видачі уточнюючої довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.08.2021 №4/290 є вищевказаний військовий квиток. Таким чином, період проходження військової служби з 11.11.1980 по 01.12.1982 може бути зарахований до страхового стажу лише на підставі уточнюючої довідки, виданої на підставі первинних документів. Також у представлених документах відсутні трудові договори та інші документи, в яких зазначено відомості про надання пільг щодо обчислення стажу, тому періоди роботи заявника в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі зараховано до страхового стажу в календарному обчисленні.

Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.10.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №61 від 27.10.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, з посиланням на те, що страховий стаж особи становить 24 роки 07 місяців 11 днів. За даними документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 22.06.1977- 31.08.1977 - порушена Інструкція ведення трудових книжок, а саме відсутня посада та підпис відповідальної особи при направленні на навчання, необхідна уточнююча довідка. Не можливо зарахувати військову службу та як довідка з військкомату не дійсна, тому що видана на підставі військового квитка. Тому, відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0214-8/32003 від 28.10.2021 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Отже, відповідачем протиправно не зараховано період проходження строкової військової служби позивачем до загального стажу. Факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, тому спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців. Отже, позивач до відповідача звернувся із заявою 22.10.2021, на момент звернення йому виповнилося 60 років, загальний стаж роботи позивача становить більше 28 років, тому відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він має право на призначення пенсії по віку з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 04.08.2021.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно ч.1 ст.1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Статтею 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 досяг 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, право на призначення пенсії за віком позивач набуває за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, (далі Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Із записів в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_3 видно, що позивач у період з 11.11.1980 по 01.12.1982 проходив військову строкової служби в армії СРСР.

Згідно записів військового квитка серії НОМЕР_4 позивач проходив військову строкову службу з 30.11.1980 по 01.12.1982 армії СРСР (а.с. 22-28).

При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці, військовому квитку позивача щодо даного періоду відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, військовому квитку чи іншій документації.

Покликання відповідача на те, що у військовому квитку міститься виправлення в даті призову, а підставою видачі уточнюючої довідки був військовий квиток, що стало підставою для не зарахування зазначеного періоду до страхового стажу є необґрунтованими, оскільки такі виправлення не впливають на факт проходження позивачем такої служби.

Наявність сумнівів щодо некоректних записів у певних документах, із сторони відповідача може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Виправлення у військовому квитку не може нівелювати відомості зазначені у ньому та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Отже, враховуючи приписи ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано період проходження строкової військової служби позивачем до загального стажу.

Щодо зарахування до стажу для призначення пенсії періоду роботи в районах Крайньої Півночі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Отже, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані один з документів: трудова книжка, письмовий трудовий договір, довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

При цьому наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Таким чином, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 року у справі № 352/1612/15а, від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 07 листопада 2019 року у справі №341/1327/17.

При цьому, коли факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, то спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

У пункті 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Матеріалами справи, а саме - записами в трудовій книжці позивача підтверджено, що позивач працював з 14.01.1986 по 27.01.1987, з 02.02.1987 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 03.10.1994, з 11.10.1994 по 03.06.1996, з 19.08.1998 по 06.03.2001 на підприємствах, що знаходились на території Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі.

Відомості про роботу позивача в районах Крайньої Півночі також підтверджено архівними довідками від 19.05.2021 №С-1703, від 19.05.2021 №С-1703/2, від 19.05.2021 №С- 1703/3, від 19.05.2021; С-1703/4, виданими МКУ «Муніципальний архів міста Сургут".

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції період роботи позивача у районах Крайньої Півночі з 14.01.1986 по 27.01.1987, з 02.02.1987 по 31.12.1990 підтверджено необхідними документами, а тому цей період підлягає пільговому обчисленню.

Що стосується визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01 січня 1991 року, то Законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено пільг при його обчисленні.

Про пільгове обчислення такого стажу не йдеться в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова Правління Пенсійного фонду від 07 серпня 1996 року № 10-3).

Отже, відсутні підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №352/1612/15а, від 19 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а.

Таким чином, судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи у районах Крайньої Півночі з 14.01.1986 по 27.01.1987, з 02.02.1987 по 31.12.1990 в пільговому обчисленні, з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено, що період навчання позивача з 01.09.1977 по 06.07.1980 зарахований до страхового стажу, отже позовна вимога щодо зарахування до стажу роботи період навчання з 01.09.1977 по 06.07.1980 в Професійно-технічному училищі №4 Васильківського РМУ Дніпропетровської області є безпідставною.

Пунктом 1 ч.1 ст.45 Закону України №1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Встановлено, що пенсійного віку позивач набув 03.08.2021, матеріалами справи підтверджено загальний стаж роботи позивача більше 28 років. Із заявою про призначення пенсії вперше звернувся 22.10.2021, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку.

Таким чином, судом першої інстанції правильно зобов`язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 04.08.2021, тобто з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
М. П. Кушнерик