Справа № 640/5287/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м. Київ №640/5287/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання неправомірними дій державного виконавця та визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП№55875335 від 08 лютого 2022 року,
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №55875335 від 08 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3555,58 дол. США.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що згідно зі статтею 27 Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII, яка була чинна на час відкриття виконавчого провадження №55875335, виконавчий збір стягується в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, і виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

В той же час, відповідач виніс оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору у відповідності з нормами частини другої статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» у новій редакції, за якою виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів, що, на думку позивача є неправомірним, оскільки закони зворотної дії в часі не мають, а застосування до позивача положення частини другої статті 27 вказаного Закону у новій редакції погіршує становище позивача.

Крім того, стягнення виконавчого збору є за своєю суттю винагородою виконавця за вчинені виконавчі дії, які призвели до фактичного виконання рішення. Утім при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення подвійної суми виконавчого збору, або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Також позивач звернув увагу на те, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена раніше (як вбачається з Інформації про виконавче провадження №55875335, згенерованої на сайті АСВП, а також відомостей із АСВП про порядковість прийнятих виконавцем постанов 08 лютого 2022 року (під номером 12)), ані ж постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 08 лютого 2022 року (під номером 13), що не узгоджується з нормами частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Тобто, як зауважує позивач, лише у разі спочатку повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець має правові підстави для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом та для виконання якої відкривається окреме виконавче провадження.

Таким чином позивач вважає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 01 березня 2022 року.

В зв`язку з неможливістю проведення судового засідання 01 березня 2022 року, останнє відкладено на 26 квітня 2022 року.

У судове засідання 26 квітня 2022 року прибув представник позивача, який підтримав позов з підстав, наведених у позовній заяві, та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

При цьому відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, зокрема зазначивши, що частина друга статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», на яку посилається позивач, втратила чинність 28 серпня 2018 року у зв`язку з набуттям законної сили Законом України від 3 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання». Згідно з нормами частини другої статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» у новій редакції виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

На час ухвалення постанови від 08 лютого 2022 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55875335 діяла нова редакція частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», отже виконавчий збір має стягуватись державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Виконавчий збір пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державною складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. При цьому, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

В зв`язку з надходженням заяви стягувача державним виконавцем 08 лютого 2022 року була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

При цьому, як слідує з матеріалів виконавчого провадження, після відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 28 лютого 2018 року, виконавчий збір стягнуто не було, а тому виконавцем прийнято спірну постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, що узгоджується з чинними положеннями Закону №1404-VIII.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Водночас, відповідачем наголошено, що згідно статті 13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії.

Відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, суд за згодою останнього, вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року у справі №552/1895/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів за користування кредитом та пені та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, - вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006 року в розмірі 35555 доларів США 89 центів, з яких: - 32 467 доларів США 13 центів - кредитна заборгованість; - 3088 доларів США 76 центів - заборгованість по процентам.

Задля примусового виконання вказаного рішення Дарницьким районним судом міста Києва 15 травня 2017 року виданий виконавчий лист №552/1895/15.

В подальшому стягувач звернувся до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з заявою №23-6/1 від 30 січня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Розглянувши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа №552/1895/15, виданого 15 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва, старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрив виконавче провадження ВП №55875335, про що виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2018 року.

26 січня 2022 року до відповідача надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

08 лютого 2022 року державний виконавець, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також, 08 лютого 2022 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3555,58 доларів США.

Не погоджуючись із вказаною постановою про стягнення виконавчого збору з підстав, наведених у позовній заяві, позивач звернувся до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті (у редакції станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №55875335) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час відкриття ВП №55875335) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною п`ятою вказаної статті визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (частина сьома статті 27 Закону).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону).

Водночас, відповідно до частини шостої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

З наведених правових норм вбачається обов`язок державного виконавця при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, у постанові про відкриття виконавчого провадження вказати про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №55875335 від 28 лютого 2018 року державним виконавцем було зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 90951,97 грн.

В той же час, розмір стягнення виконавчого збору пов`язувався із розміром фактично стягнутої за виконавчим документом суми.

В силу статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на виконання виконавчого листа №552/1895/15, виданого 15 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні ВП №55875335 державним виконавцем вживались заходи для примусового виконання рішення: направлялися вимоги боржнику від 05 березня 2018 року, 15 березня 2019 року, 23 вересня 2019 року; накладався арешт на майно боржника постановою від 05 липня 2018 року, з`ясовувалась інформація щодо права власності, іншого речового права боржника, іпотеки, обтяження; направлялись запити 07 червня 2018 року до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України щодо доходів боржника; накладався арешт на кошти боржника постановою державного виконавця від 05 березня 2019 року; здійснювався опис та арешт майна (коштів) боржника згідно з постановою від 30 вересня 2019 року, тощо.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються твердження позивача, що державним виконавцем не вчинялись дії, спрямовані на виконання виконавчого листа №552/1895/15.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Статтею 40 вказаного Закону визначені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, згідно з частиною третьою цієї статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як наголошує відповідач, не спростовує позивач та вбачається із матеріалів виконавчого провадження ВП №55875335, виконавчий збір під час виконання виконавчого листа №552/1895/15, виданого 15 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні ВП №55875335 стягнутий не був.

За таких обставин і враховуючи, що випадки, які визначені частинами п`ятою, сьомою, дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» коли виконавчий збір не стягується відсутні, - державний виконавець одночасно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №55875335 від 08 лютого 2022 року, виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №55875335 від 08 лютого 2022 року, яка виділена в окреме провадження.

До того ж, на час ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55875335 від 08 лютого 2022 року діяла редакція частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» наступного змісту: «Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

В силу положень Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження» державні/приватні виконавці вчиняють виконавчі дії та приймають відповідні рішення згідно законодавства, чинного на час вчинення такої дії чи прийняття рішення.

Отже доводи позивача, що винесення оскаржуваної постанови призводить до погіршення стану позивача та до подвійного стягнення виконавчого збору за виконавчим листом №552/1895/15, виданим 15 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва, є помилковим та спростовується матеріалами виконавчого провадження.

Окрім того, як вірно зауважив відповідач, виконавчий збір пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державною складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. При цьому, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року у справі №520/17933/20.

Крім того, як вказує позивач, що оскаржувана постанова згенерована в системі АСВП 08 лютого 2022 року під порядковим номером 12, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачу 08 лютого 2022 року під номером 13, а відтак, як вважає позивач оскаржувана постанова прийнята раніше і суперечить положенням частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», - то слід зазначити, що встановлення в АСВП порядковості прийняття в один і той же день (08 лютого 2022 року) постанови про стягнення виконавчого збору та про повернення виконавчого документа стягувачу жодним чином не впливає на суть вчинених таких виконавчих дій і не нівелює одна одну. Відповідно, вказані обставини не можуть слугувати підставою для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55875335 від 08 лютого 2022 року.

Як було наголошено вище, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувані дії та рішення державного виконавця як суб`єкта владних повноважень на відповідність положенням частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що при винесенні 08 лютого 2022 року постанови про стягнення виконавчого збору відповідач діяв згідно чинного законодавства.

Відповідно, підстави для визнання протиправною та скасування постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №55875335 від 08 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3555,58 дол. США - відсутні.

Таким чином позовні вимоги є необгрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню судом.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №55875335 від 08 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3555,58 дол. США - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко