Справа № 120/4528/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 серпня 2022 р. Справа № 120/4528/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

14.06.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 01.02.2022 № 6 про відмову у призначенні пільгової пенсії незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 25.01.2022 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи з 13.06.2005 по 01.08.2005, з 27.02.2015 по 29.05.2018, з 23.11.2018 по 17.02.2020, з 20.12.2021 по 25.01.2022 та періодів навчання з 01.09.1999 по 09.09.2002, з 24.02.2003 по 25.02.2003.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 25.01.2022 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Рішенням відповідача від 01.02.2022 № 36 йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Підставою для відмови у призначенні пенсії стало незарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу через відсутність довідок про сплату страхових внесків та довідок для підтвердження спеціального стажу.

Рішення відповідача 01.02.2022 № 36 про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, вважаючи, що основним документом який підтверджує трудовий стаж є його трудова книжка. Аргументи відповідача про ймовірну несплату страхових внесків роботодавцем вважає помилковими посилаючись на те, що вказані питання відносяться до сфери відповідальності роботодавця. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 17.06.2022 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Крім, того відповідачеві встановлено 15 - ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Також ухвалою від 17.06.2022 витребувано у відповідача оригінал або належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

30.06.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що підставою призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058 є зайнятість працівника повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, такі працівники мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.

Відповідач зіслався на те, що при призначенні цього виду пенсії обов`язковою умовою є підтвердження спеціального стажу уточнюючими довідками, відповідного зразка, підприємств або організацій про пільговий характер роботи, у якій має бути зазначено: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професію або посаду, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їхні номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи на підставі яких видано зазначену довідку.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача складає 30 років 0 місяців 13 днів, при цьому стажу на підземних роботах - 16 років 10 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-ІV.

Відповідач звернув увагу на відсутності підстав для зарахування окремих періодів роботи до пільгового та страхового стажу через відсутність довідок в підтвердження спеціального стажу та довідок про сплату страхових внесків.

З огляду на викладене відповідач вважає, що рішення від 01.02.2022 № 36 прийняте правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про його скасування.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

25.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно довідки форми РС - право відповідачем обчислено стаж роботи позивача на підземних роботах тривалістю 17 років 13 днів (а.с. 8).

Рішенням відповідача від 01.02.2022 № 36 йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу (а.с. 7).

Згідно рішення від 01.02.2022 № 36 до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди:

- З 27.02.2015 по 29.05.2018 та з 23.11.2018 по 17.02.2020 (робота на території Російської Федерації) згідно довідки про підтвердження особливого характеру роботи (особливі умови праці) № 42 від 16.12.2020, оскільки відсутня довідка з Пенсійного фонду РФ про сплату внесків за ці періоди, необхідність надання якої передбачена пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсі й відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846, із змінами, внесеними постановою правління ПФУ 25.11.2021 № 33-1;

- З 13.06.2005 по 01.08.2005 згідно довідки № 132 від 16.12.2021 (робота на території Російської Федерації) про дні спуску та виїзду в шахту, виданої ДП "Шахта ім. М.С. Сургая", оскільки відсутня уточнююча довідка для підтвердження спеціального стажу, а також довідка з Пенсійного фонду РФ про сплату внесків за цей період роботи.

У підсумку відповідач дійшов висновку, що пільговий стаж роботи на підземних роботах у позивача становить 17 років 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-ІV. Загальний стаж становить 30 років 0 місяців 13 днів.

Не погоджуючись із рішенням відповідача від 01.02.2022 № 36, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону від 09.07.2003 № 1058-IV та доповнено його розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Згідно з ч. 3 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Тому, у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах Пенсійний фонд зобов`язаний перевірити:

- чи відноситься та чи підтверджується двадцятип`ятирічний пільговий стаж позивача на посаді, яка визначена Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 (далі - Список № 202);

- чи підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за вказаним Списком.

Суд зауважує, що Розділ І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Списку робіт і професій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 31.03.1994, розповсюджується на усіх робітників, зайнятих протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівників і спеціалістів підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Посади, на яких працював позивач відносяться до професій, що дають право на пенсію незалежно від віку відповідно до Списку.

До того ж пенсійним органом не ставиться під сумнів віднесення посад, на яких працював позивач, до відповідних посад за Списком. Рішення мотивоване виключно відсутністю підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу з огляду на відсутність довідок, які підтверджують пільговий стаж та довідок про сплату страхових внесків.

Так, судом установлено, що підставою для відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах слугувало незарахування пенсійним органом періодів роботи з 27.02.2015 по 29.05.2018; з 23.11.2018 по 17.02.2020 оскільки відсутня довідка з Пенсійного фонду РФ про сплату внесків за дані періоди, необхідність надання якої передбачена пп. 2 п. 2.1 Порядку № 22-1.

Варто врахувати те, що оскільки позивачеві не зараховано до пільгового стажу стаж, набутий ним під час роботи на підприємствах на території Російської Федерації, тому при визначенні права на пенсійне забезпечення суд вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року яка ратифікована Україною, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Міждержавна Угода між урядом України та урядом Російської Федерації від 14.03.1993 року "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн", встановлює, що питання пенсійного забезпечення регулюється Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. Вказана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди, суд доходить висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в Росії. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення документи, що необхідні для пенсійного забезпечення, видані в установленому порядку на території держав-учасниць, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а, від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17, від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17 та ряду інших.

Записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 підтверджується те, що в період з 27.02.2015 по 29.05.2018 та з 23.11.2018 по 17.02.2020 позивач працював на посаді "прохідник" на підприємстві рудник Баренцбург "Державного тресту "Артиквугілля" архипелагу Шпицберген (а.с. 15-16). Також робота на цьому підприємстві підтверджується уточнюючою довідкою від 10.02.2020 № 42/сп (а.с. 21-22).

Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність незарахування пенсійним органом до пільгового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві рудник Баренцбург "Державного тресту "Артиквугілля" архипелагу Шпицберген з 27.02.2015 по 29.05.2018, з 23.11.2018 по 17.02.2020.

Щодо аргументів відповідача про відсутність відомостей про сплату страхових внесків суд зазначає наступне.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Така правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків.

До того ж спірні періоди роботи в Російській Федерації з 27.02.2015 по 29.05.2018 та з 23.11.2018 по 17.02.2020 не є страховими в розумінні Закону № 1058, оскільки набуті не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України, у зв`язку з чим правила щодо обчислення пенсії з урахуванням такого заробітку застосовуються з урахуванням двосторонніх міжнародних угод.

Такий правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 345/3172/17.

Щодо незарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 13.06.2005 по 01.08.2005, суд зазначає наступне.

Підставою для незарахування пенсійним органом періоду роботи з 13.06.2005 по 01.08.2005 стало відсутність уточнюючої довідки для підтвердження спеціального стажу, а також довідки з Пенсійного фонду РФ про сплату внесків за цей період роботи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивача містяться записи про прийняття позивача з 13.06.2005 по 01.08.2005 на роботу "прохідником" із відміткою "з повним робочим днем під землею" (а.с. 27).

Поряд із вказаним трудова книжка позивача містить відомості щодо наказів, на підставі яких ОСОБА_1 прийнято, переведено та звільнено з роботи.

Вищевказані відомості, зазначені у трудовій книжці позивача та трудова книжка в цілому, як основний документ, що підтверджує стаж роботи, на переконання суду є належним і достатнім доказом, який засвідчує зайнятість позивача протягом спірного періоду на підземних гірничих роботах повний робочий день.

Суд повторно наголошує, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладений на підприємство. Таким чином, право на зарахування періоду роботи особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Тому, відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу роботи позивача періоду його роботи з 13.06.2005 по 01.08.2005.

Щодо періоду роботи з 20.12.2021 по 25.01.2022, які на думку позивача відповідачем не було враховано при призначенні пенсії, суд зазначає, що згідно відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_2 встановлено, що з 20.12.2021 позивача прийнято на роботу "прохідником", 20.01.2022 зроблено запис про переведення. Наведене свідчить про невідповідність спірних періодів із відомостями в трудовій книжці. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні від 01.02.2022 № 36 відповідачем не зазначено як на підставу для відмови у призначенні пенсії незарахування до пільгового та страхового стажу періоду роботи з 20.12.2021 по 25.01.2022.

Позивач вважає, що до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди навчання з 01.09.1999 по 09.09.2002, з 24.02.2003 по 25.02.2003.

При оцінці вказаних аргументів ОСОБА_1 встановлено, що органом Пенсійного фонду не ставиться під сумнів підстава зарахування періоду навчання у ПТУ № 41 м. Селидове за професією "електрослюсар підземний, машиніст підземних установок" до пільгового стажу, адже право позивача на це підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 (записи № 3-4) та копією диплому НОМЕР_3 .

У межах тримісячного строку по завершенню навчання позивач працевлаштувався на підприємство ДВАТ "Шахта Росія" за отриманою професією "машиніст підземних установок" з повним робочим днем, а тому згідно ст. 38 Закону України "Про професійну технічну освіту", період навчання підлягає включенню, та судячи із змісту спірного рішення, а також аргументів відповідача, зараховано органом Пенсійного фонду до пільгового стажу позивача.

Зокрема із оскаржуваного рішення видно, що це питання не є спірним, адже про незарахування періодів навчання у рішенні не йдеться. Крім того, із довідки форми РС - право встановлено, що такі періоди навчання вже зараховані пенсійним органом. У відзиві відповідачем також не висловлено заперечень щодо зарахування періодів навчання з 01.09.1999 по 09.09.2002 та з 24.02.2003 по 25.02.2003 до стажу роботи.

Тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 20.12.2021 по 25.01.2022 та період навчання з 01.09.1999 по 09.09.2002, з 24.02.2003 по 25.02.2003 до пільгового та страхового стажу задоволенню не підлягають, адже право позивача у цій частині не є порушеним спірним рішенням.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для зарахування до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-ІV, періодів роботи з 13.06.2005 по 01.08.2005; з 27.02.2015 по 29.05.2018; з 23.11.2018 по 17.02.2020.

За таких обставин суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 01.02.2022 № 36 , про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.01.2022 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на те, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 01.02.2022 № 36 про відмову в призначенні позивачеві пенсії на пільгових умовах, відповідно з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вбачає підстави для задоволення позову у спосіб про який просить позивач шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.01.2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у розмірі 992,40 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 496,20 грн. тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.02.2022 № 36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2022 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV із урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні суду та зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 13.06.2005 по 01.08.2005; з 27.02.2015 по 29.05.2018; з 23.11.2018 по 17.02.2020 як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`ятсот шість гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович