Справа № 460/17071/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/17071/21 пров. № А/857/7398/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кушнерика М.П.

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року, прийняте суддею Гресько О.Р. в м.Рівне, у порядку письмового провадження, у справі № 460/17071/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ :

в грудні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2018 по 24.11.2021; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2018 по 24.11.2021, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що при звільненні з ним не проведено своєчасно розрахунок, зокрема, не виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, відповідно до статі 116, 117 КЗпП України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2018 по 24.11.2021.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2018 по 24.11.2021, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що виплата позивачу індексації грошового забезпечення (спірної суми) на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021 року у справі № 460/8154/20 не може змінювати перебіг строку звернення до суду для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вважає, що відповідач не повинен нести відповідальність за ст. 117 КЗпП України внаслідок відсутності у нього статусу власника (роботодавця) або уповноваженої ним особи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Представником позивача - адвокатом Дзиндза Ю.Р. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2, де отримував грошове забезпечення.

20.03.2018 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) № 5-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 83 від 13.04.2018 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу зонального відділу та всіх видів забезпечення

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі № 460/4217/19, яке набрало законної сили 18.02.2020, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у Збройних Силах України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 15.04.2018 індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних Силах України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.04.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 460/4216/19, яке набрало законної сили 24.03.2020, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 квітня 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 квітня 2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі № 460/8154/20, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з встановленням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з встановленням базового місяця січень 2008 року. В частині вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.04.2018 - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі № 460/8154/20, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.04.2018, скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 15.04.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 15.04.2018, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 15.04.2018 із урахуванням базового місяця березень 2018 року та абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням вже виплачений сум індексації грошового забезпечення. У решті рішення суду залишено без змін.

На виконання судових рішень у справах № 460/4216/19 та № 460/4217/20 позивачу 17.04.2020 перераховано на картковий рахунок суму у розмірі 13814,34 грн (2996,36 грн індексація та 11028,36 грн - компенсація за відпустку), на виконання судового рішення у справі № 460/8154/20 позивачу 24.11.2021 та 25.11.2021 перераховано на картковий рахунок суму у розмірі 81687,54 грн та 4123,61 грн, що підтверджується виписками по картковому рахунку АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Вважаючи протиправною несвоєчасну виплату при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовною заявою про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тому, відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 4 статті 9 Закон України № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції на час виключення позивача зі списків) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, було встановлено непроведення повного розрахунку відповідача із позивачем в день його звільнення (не виплата у встановлених розмірах індексації грошового забезпечення та компенсації днів додаткової відпустки).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів зазначає, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані нормами спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад і розмір виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовано приписами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Проаналізувавши наведені норми трудового законодавства колегія суддів зазначає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі наявності вказаних умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 25.11.2021 згідно виписки банку, а тому відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум.

Щодо покликань апелянта на пропущений строк звернення до суду, колегія суддів такі відхиляє, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом у місячний строк відповідно до положень ст. 122 КАС України після проведення остаточного розрахунку 25.11.2021.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року у справі № 460/17071/21, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула