Справа № 300/668/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/668/22 пров. № А/857/8244/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Білоберізької сільської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року (головуючий суддя Микитин Н.М., м.Івано-Франківськ) у справі №300/668/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоберізької сільської ради про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2022 ОСОБА_1 (позивач) звернувся з адміністративним позовом до Білоберізької сільської ради (відповідач) про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати.

Позов обґрунтовує тим, що позивача рішенням Стебнівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської міської області від 27.06.1994 обрано сільським головою села. У подальшому, рішенням Білоберізької сільської ради Верховиського району Івано-Франківської області №1 від 03.12.2020 його повноваження, як сільського голови села Стебні Верховинського району, припинено на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад». Однак, у зв`язку з недостатнім фінансування в органах місцевого самоврядування у позивача виникла заборгованість щодо невиплати заробітної плати. Вказує, що у відповідь на його звернення, відповідач повідомив про відсутність заборгованості, оскільки така виплачена 10.02.2020, тоді як 17.08.2021 звернувся з листом до голови Івано-Франківської обласної ради з проханням про виділення коштів для виплати заборгованості по заробітній платі працівникам Стебнівської сільської ради.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року адміністративним позов задоволено. Стягнуто з Білоберізької сільської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 142129 (сто сорок дві тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 00 копійок, з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що відповідно до акту приймання-передачі боргових зобов`язань по заробітній платі Стебнівської сільської ради станом на 01.01.2021 заборгованість по заробітній платі всього становить 72537 гривень. У такій же сумі підтверджується і заборгованість відповідно до Звіту про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7м) на 01.01.2021 в Управлінні Державної казначейської служби України у Верховинському районі. Вказану заборгованість сплачено згідно платіжних доручень №№17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26 від 10.02.2021. Вказав, що Білоберізька сільська рада не має законних підстав для виплати заборгованості по не бюджетній заробітній платі працівникам Стебнівської сільської ради за 2019-2020 роки, оскільки заборгованість по заробітній платі за вказаний період не зареєстрована в органах державного казначейства і не відображена у Звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7м). Також звернув увагу, що позивач у вищевказані періоди перебував на посаді сільського голови та ніс відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати в підпорядкованій йому установі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. З посиланням на правомірність прийнятого судового рішення судом першої інстанції просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволені апеляційної скарги відмовити.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.07.1981 ОСОБА_1 обіймав посаду сільського голови села Стебні, зокрема, у період з 07.11.2015 по 03.12.2020. На підставі рішення №1 від 03.12.2020 повноваження позивача припинено згідно підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад».

Рішення Білоберізької сільської ради від 03.12.2020 №8/8-1/2020 «Про початок реорганізації сільських рад, які приєдналися до Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області» розпочато процедуру реорганізації Стебнівської сільської ради шляхом приєднання до Білоберізької сільської ради.

Відповідно до пункту 1.1. цього рішення Білоберізька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Стебнівської сільської ради.

Відповідно до листа Виконавчого комітету Білоберізької сільської ради №409/02-24/01 від 17.08.2021, адресованого голові обласної адміністрації ОСОБА_2 , у Білоберізької сільської ради наявна заборгованість по не бюджетній заробітній платі працівникам Стебнівської сільської ради за 2019-2020 роки, яку сільський голова просить профінансувати. Відповідно до змісту зазначеного листа заборгованість щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1 становить: за 2019 рік 132553 грн, за 2020 рік 9576 грн, всього 142129 грн.

Позивач 21.12.2021 звернувся до Білоберізької сільської ради із заявою щодо виплати заборгованості по заробітній платі за 2019-2020 роки в сумі 142149 грн, за результатами розгляду якої відповідач листом №183/02-24 від 23.12.2021 повідомив позивача, що на час приєднання Стебнівської сільської ради до Білоберізької ТГ було зареєстровано заборгованість по заробітній платі на суму 65364 грн та сплата ЄСВ 7173 грн, які виплачено 10.02.2021. Також зазначено, що заборгованість по заробітній платі описана ОСОБА_1 Стебнівською сільською радою не зареєстровано в органах ДКСУ та не відображено у звітності (форма 7м).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреби. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з статтею 1 Кодексу законів про працю від 10.12.1971 №322-VIII (КЗпП України) цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України визначено основні трудові права працівників та, серед іншого, визначено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Колегія суддів зазначає, що право на оплату праці є одним з основних трудових прав працівників, гарантується Конституцією України та спрямоване на забезпечення належних умов життя людини. Так, у спірних правовідносинах, судом встановлено, що позивач перебував на посаді голови Стебнівської сільської ради, де його повноваження було припинено згідно рішення Білоберізької сільської ради від 03.12.2020 №1 на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад». За період роботи позивача на зазначеній посаді виникла заборгованість щодо невиплати йому заробітної плати, зокрема за 2019 рік 132553 грн, за 2020 рік 9576 грн, всього 142129 грн, що підтверджується листом Виконавчого комітету Білоберізької сільської ради №409/02-24/01 від 17.08.2021.

Апелянт заперечує наявність заборгованості щодо невиплати заробітної плати по працівниках Стебнівської сільської рада та вказує, що відповідно до акту приймання-передачі боргових зобов`язань по заробітній платі Стебнівської сільської ради станом на 01.01.2021 та Звіту про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7м) на 01.01.2021 в Управлінні Державної казначейської служби України у Верховинському районі заборгованість по заробітній платі становила 72537 гривень, яку оплачено згідно платіжних доручень №№17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26 від 10.02.2021.

Однак, апеляційний суд вказує, що відповідно до розшифровки по КЕКВ 2111-65364, доданої до зазначеного акту приймання-передачі боргових зобов`язань по заробітній платі Стебнівської сільської ради станом на 01.01.2021, така заборгованість стосується лише періодів жовтня та листопада 2020 року, тобто двох останніх місяців, які передували приєднанню Стебнівської сільської ради до Білоберізької сільської ради згідно рішення Білоберізької сільської ради від 03.12.2020 №8/8-1/2020. При цьому, слід зауважити, що відповідно до пункту 4 рішення Білоберізької сільської ради від 03.12.2020 №8/8-1/2020 у зв`язку з реорганізацією, зокрема, Стебнівської сільської ради, яка передбачає подальше припинення шляхом приєднання до Білоберізької сільської ради, уповноважено Білоберізького сільського голову забезпечити проведення інвентаризації активів та зобов`язань Стебнівської сільської ради перед складанням річної фінансової звітності станом на 31.12.2020. Зі змісту даного пункту рішення вбачається, що саме голова Білоберізької сільської ради був відповідальним за проведення інвентаризації активів та зобов`язань Стебнівської сільської ради при приєднанні її до Білоберізької сільської ради та перед складанням річної фінансової звітності станом на 31.12.2020. Однак, в акт приймання-передачі боргових зобов`язань по заробітній платі Стебнівської сільської ради станом на 01.01.2021 була включена лише заборгованість за два останні місяці до приєднання Стебнівської сільської ради до Білоберізької сільської ради у грудні 2020 року, зокрема за жовтень та листопад та становила 72537 грн. Відповідно, така ж заборгованість зазначена і в Звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7м) на 01.01.2021. Натомість заборгованість щодо невиплати позивачу заробітної плати, зокрема за 2019 рік в розмірі 132553 грн та за 2020 рік в розмірі 9576 грн, всього 142129 грн, підтверджується листом Виконавчого комітету Білоберізької сільської ради №409/02-24/01 від 17.08.2021, з яким голова Білоберізької сільської ради звертався до голови Івано-Франківської обласної ради Сича О.М. з проханням профінансувати заборгованість по не бюджетній заробітній платі працівникам Стебнівської сільської ради. Жодних заперечень щодо змісту зазначеного листа, в якому відповідач сам же підтвердив наявність заборгованості по невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за 2019 рік в розмірі 132553 грн та за 2020 рік в розмірі 9576 грн, всього 142129 грн, Білоберізькою сільською радою не наведено, як і не надано доказів виплати позивачу заборгованості у зазначеній сумі.

З приводу доводів апелянта щодо того, що позивач у спірні періоди перебував на посаді сільського голови та ніс відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати в підпорядкованій йому установі, колегія суддів зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій листів №1085/02-23/22 від 03.06.2019, №568/02-23/22 від 21.03.2018, №3303/02-23/22 від 09.01.2018, №02-18/618-р/08/11 від 09.10.2019, №10-182/2149/193 від 23.12.2016, ОСОБА_1 як голова Стебнівської сільської ради неодноразово звертався до Верховинської районної державної адміністрації, Верховинської районної ради, Івано-Франківської обласної ради з проханнями про виділення коштів для погашення заборгованості та якими останнього повідомлялося про відсутність можливостей для такого виділення. Тобто, позивачем як головою сільської ради, у зв`язку з нестачею коштів на виплату заробітної плати, вживалися заходи щодо пошуку додаткових коштів, однак такі виділені не були. Натомість заборгованість щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі 142129 грн. залишається несплаченою та продовжує порушувати його права.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що слід стягнути з Білоберізької сільської ради, як правонаступника прав та обов`язків Стебнівської сільської ради, на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 142129 грн, з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Білоберізької сільської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року у справі № 300/668/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний