Справа № 320/15937/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м. Київ № 320/15937/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року адміністративну справу №320/15937/21 за позовом ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі також - відповідач) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку грошову допомогу.

Ухвалою суду від 18 січня 2022 року дану справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що передбачена ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, ну думку позивача, має виплачуватись виходячи з обрахунку наявної у нього загальної вислуги, що включає як календарну, так і пільгову. А тому, позивач стверджує про достатність у нього відповідної вислуги років.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у наданому суду відзиві наголошує на безпідставності таких доводів позивача, оскільки, на думку Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у відповідний розрахунок має включатись виключно календарна вислуга, якої у позивача недостатньо для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України та згідно наказу командувача Національної гвардії України від 10 вересня 2021 року № 172 о/с звільнений в запас у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2021 року № 194 (по стройовій частині) з позивачем припинено дію контракту, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно наказу командира Військової частини від 01 жовтня 2021 року № 194 (по стройовій частині), вислуга років на військовій службі позивача станом на день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, становить: у календарному обчисленні - 08 років 05 місяців 23 дні; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги років) - 03 роки 02 місяці 20 днів. Таким чином, загальна вислуга років на військовій службі позивача становить 11 років 08 місяців 13 днів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Водночас, згідно з ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Суд звертає увагу на те, що в ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

У даному контексті поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2104/17.

Як вже зазначалось, на час звільнення з військової служби, календарна вислуга років станом на день звільнення позивача становить 08 років 05 місяців 23 дні, пільгова вислуга років (без урахування календарної вислуги років) становить 03 роки 02 місяці 20 днів, а загальна вислуга років складає 11 років 08 місяців 13 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

Наведене вказує на те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті даної допомоги є протиправною.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10 березня 2011 року у справі Сук проти України (заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або зупинити їх виплату вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови-дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_3) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя П.В. Вовк