Справа № 520/25736/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 р. Справа № 520/25736/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) по справі № 520/25736/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Московський відділ з питань виплати пенсій)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Московський відділ з питань виплати пенсій) виражені у фактичній відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати за постановою Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2011 по справі № 2-а-9683/11, згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та Порядку затвердженому Постановою КМ України № 159 від 21.02.2001 за період з 01.11.2011 по 31.08.2019 та скасувати рішення № 98 від 11.10.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Московський відділ з питань виплати пенсій) провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошових коштів у Порядку затвердженому Постановою КМ України № 159 від 21.02.2011 за період з 01.11.2011 по 31.08.2019 виходячи із нарахованої до виплати суми 467 398, 69 грн. (виплачена Казначейством 13.09.2019 р.).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання заяви про поновлення строку із зазначенням причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що не є юристом та після того, як дізнався про право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, звернувся до пенсійного органу із відповідною заявою. 11.10.2021 відповідач прийняв рішення, яким відмовив йому у зазначеній виплаті, отже саме з цієї дати позивач дізнався про порушення своїх прав та в межах шестимісячного строку звернувся до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 позовну заяву повернуто позивачу.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що суд першої інстанції невірно встановив предмет спору та у зв`язку з цим хибно взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, оскільки у цій справі спірним було питання щодо дій пенсійного органу про відмову у проведенні перерахунку та виплати заборгованості з державної пенсії, тоді як у справі, що розглядається предметом позову є дії та рішення відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії. Отже, на думку апелянта, обставини у справі № 240/12017/19 відмінні від обставин у справі № 520/25736/21, а тому суд першої інстанції безпідставно врахував висновки Верховного Суду у справі № 240/12017/19 під час надання оцінки дотриманню позивачем строку на звернення до суду з позовом.

Одночасно заявник наполягає на необхідності врахування під час надання оцінки спірним відносинам правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17, від 05.04.2019 у справі № 809/248/18 за якими, зокрема, «адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія», а також про те, що «у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції), має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.».

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) не подало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі - КАС України), ч. 1 ст. 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ключовим у цій справі є питання дотримання позивачем встановленого КАС України строку для звернення до суду з позовом про скасування рішення пенсійного органу щодо відмови виплатити компенсацію втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто стаття 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

За змістом ст. 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 09.06.2021 у справі № 240/186/20, від 17.11.2021 у справі № 460/4188/20, від 27.07.2022 у справі № 460/783/20, яка в силу ч.5 ст. 242 КАС України, враховується судом.

Судом встановлено, що на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2011 по справі № 2-а-9683/11 відповідачем нараховано кошти в сумі 467 398, 69 грн, однак ці суми перераховані на банківський рахунок позивача лише 13.09.2019.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з вказаним вище судовим рішенням.

Рішенням № 98 від 11.10.2021 відповідач відмовив позивачу у виплаті такої компенсації.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним та необґрунтованим, у грудні 2021 року звернувся до суду із цим позовом.

Колегія суддів зазначає, що вказане рішення є актом індивідуальної дії, про яке йдеться й у положеннях ч. 1ст. 7 Закону № 2050-ІІІ.

За таких обставин саме з моменту отримання зазначеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.10.2021 розпочався перебіг передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку для звернення ОСОБА_1 до суду із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем відповідна позовна заява подана в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

На противагу зазначеному, суд першої інстанції, виснувавши, що позивач пропустив строк звернення з цим позовом до суду, не взяв до уваги наведених обставин, на підставі чого зробив хибний висновок про наявність підстав для повернення позову ОСОБА_1 .

Одночасно колегія суддів вказує, що під час розгляду цієї справи помилковим є також взяття судом першої інстанції до уваги правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, оскільки фактичні обставини у цій справі та у справі № 240/12017/19 не є подібними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі № 520/25736/21 - скасувати.

Адміністративну справу № 520/25736/21 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій