Справа № 460/9004/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/9004/20 пров. № А/857/20057/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Поліської митниці Держмитслужби та Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення: 11:11:23,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення: 17.08.2021,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» (далі ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп») звернулося з позовом до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправиним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA 204120/2020/000338/2 від 13.10.2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA 204120/2020/000338/2 від 13.10.2020. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не доведено законність рішення від 13.10.2020 №UA 204120/2020/000338/2 про коригування митної вартості товарів.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Поліська митниця Держмитслужби та Товариство з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» подали апеляційні скарги

Поліська митниця Держмитслужби в апеляційній скарзі з посиланням на незаконність та необгрунтованість судового рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявленого до митного оформлення за митною декларацією №UA204120/2020/097001 від 12.10.2020 встановлено наявність в документах розбіжностей та неточностей. Зазначає, що вимога митного органу щодо надання додаткових витребуваних документів виконана не була, декларантом позивача відмовлено в наданні додатково витребуваних документів, відтак вважає правомірним рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» в апеляційній скарзі з посиланням на незаконність та необгрунтованість судового рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить його змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути на його користь витрати на правову допомогу та витрати на послуги перекладача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що адвокат Бойко Ю.В. надавав правничу допомогу по складенню процесуальних документів, зокрема, вивчення матеріалів справи, складення позовної заяви для звернення до суду, відповіді на відзив та клопотань по справі. При цьому представництво в суді здійснювала інша особа в силу зайнятості адвоката в інших справах. Також зазначає, що в змісті ст. 137 КАС України відсутня вимога про надання прайсів з цінами за один аркуш перекладу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 12.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» з метою оформлення імпортованого товару у відповідності до зовнішньоекономічного контракту № ЕВІ190827 від 27.08.2019 , укладеного з «NINGBO ЕВ1 BEARINGS & AVTO PARTS INDUSTRY CO., LTD» подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію UA204120/2020/097001.

До митного оформлення було заявлено вантаж: елементи підвіски авто. Виробник, продавець і відправник «NINGBO ЕВ1 BEARINGS & AVTO PARTS INDUSTRY CO., LTD» (Китайська Народна Республіка), загальна сума - 93292,20 USD.

Виконуючи приписи частини другої ст.53 МК України позивачем при поданні митної декларації надано відповідачу наступні документи: пакувальний лист Б/Н від 28.08.2020, проформа-інвойс 20EBI-UA9012 від 16.05.2020, інвойс ТТ20ЕВ10206 від 28.08.2020, коносамент MAEU204695850 від 01.09.2020, автотранспортна накладна (CMR) Б/Н від 11.10.2020, сертифікат про походження товару С20147 від 31.08.2020, банківський платіжний документ б/н від 18.06.2020, банківський платіжний документ б/н від 23.09.2020, документ, що підтверджує вартість страхування РУІЕ від 31.08.2020, прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/Н від 05.05.2020, зовнішньоекономічний договір № ЕВІ190827 від 27.08.2019, лист виробника від 28.08.2020, копія митної декларації країни відправлення 17587115 від 28.08.2020.

12.10.2020 відповідач надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями вимогу щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару: висновки про вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виписку з бухгалтерської документації, прайс-листи, каталоги та ін.

У відповідь на вимогу позивачем 13.10.2020 додатково було надано відповідачу лист-пояснення та заяву декларанта про оформлення на підставі наявних документів.

13.10.2020 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за № UA204120/2020/000338/2 та надав картку відмови в прийнятті митної декларації № UA204120/2020/01644.

Відповідно до вказаного рішення митний орган скоригував митну вартість частини партії товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості на основі раніше визначених митним органом митних вартостей з врахуванням співставлення найменувань, артикулів та розмірів із розрахунку на товар №3-5,2862 USD/кг. Таким чином відповідачем визначено митну вартість товару №3 - 21449,02 USD.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Як передбачено ч. 11 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Вимогами ч. 9 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Як передбачено частинами 2, 3, 4 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Як вірно зазначено судом, до виключних повноважень митного органу належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.

При цьому, обов`язок доведення митної вартості товару лежить на імпортерові, а митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли:

- надані декларантом документи містять розбіжності,

- або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари,

- або наявні ознаки підробки.

Необхідність витребування додаткових документів є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість товару.

Судом вірно зазначено, що наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Як встановлено судом, 12.10.2020 декларантом позивача подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію UA204120/2020/097001 для митного оформлення товару: елементів підвіски автомобілів відповідно до зовнішньоекономічного контракту № ЕВІ190827 від 27.08.2019 на загальну суму 93291,20 USD.

Визначена у МД митна вартість повністю узгоджується з загальною сумою по виставленим продавцем товару інвойсом ТТ20ЕВ10206 від 28.08.2020 на суму 93291,20 USD, а також з документами поданими до митного контролю, а саме зокрема: від 18.06.2020 інвойс №20ЕВІ-UA9012 від 16.05.2020 та платіжним документом від 18.06.2020 відповідно до якого позивачем сплачено 31847,28 USD, що становить 30 % від вартості замовленого товару у відповідності до зазначеного проформи -інвойсу.

Разом з тим, як вірно зазначено судом, в інвойсах поданих до митного оформлення зазначена кількість запасних частин для автомобілів за найменуваннями, та їх вартість, як окремо за кожний товар, так і в загальному за партію, а достовірність цих документів відповідачем не спростована.

При цьому на дату митного оформлення товару відповідачу були подані документи, які у своїй сукупності давали можливість співставити вартість товару заявленого декларантом позивача у МД та експортною декларацією відправника, натомість жодних висновків про числову різницю або неправильне визначення курсу валют у цих сумах митний орган у спірному рішенні не вказав, а ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є вагомою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що відповідачем не наведено обґрунтованих причин для зобов`язання декларанта подати додаткові документи, адже наданих декларантом документів було достатньо для визначення митної вартості за основним методом.

Положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни товару, вказаної у документах, які самі по собі вже засвідчують митну вартість товару.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність посилань відповідача на те, що заявлені торгівельні марки та виробники імпортованих товарів не підтверджені документально, оскільки до митного оформлення при подачі митної декларації позивачем було додано лист постачальника про те, що він є виробником товарів під брендом SOLGY для ексклюзивного постачання для ТОВ «ДАГ» відповідно до контракту №EBI190827 від 27.08.2019. Зокрема, до митної декларації додавався сертифікат про походження товару С20147 від 31.08.2020, відповідно до якого країною походження товару є КНР.

Судом також встановлено, що в прайс-листі постачальником зазначено ціни FOBUSD, що у відповідності до правил Інкотермс 2010 означає поставку на борт судна в порт відвантаження. Тобто ціни вказані з урахуванням поставки та завантаження на борт судна в Ningbo, Китай. При цьому ціни в прайс-листі та інвойсі повністю співпадають, а вартість включена декларантом до митної вартості.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов вірного висновку, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для розмитнення товару за ціною договору, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену позивачем митну вартість не може бути визначено за першим методом.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з огляду на приписи частини другої статті 77 КАС України рішення у спорі належить прийняти на користь позивача, а не суб`єкта владних повноважень.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що оскільки рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 13.10.2020 №UA204120/2020/000338/2 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Враховуючи зазначене, твердження митного органу щодо правомірності рішення є безпідставними та не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог.

Щодо доводів ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп» про помилковість висновку суду про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки адвокат Бойко Ю.В. надавав правничу допомогу по складенню процесуальних документів, зокрема, вивчення матеріалів справи, складення позовної заяви для звернення до суду, відповіді на відзив та клопотань по справі, такі є безпідставними з огляду на наступне.

Імперативною вимогою ч. 4 ст. 59 КАС України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Враховуючи, що ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп» не надано суду зазначених документів, вірним є висновок суду, що позивачем не підтверджено факт зайняття Бойко Ю.В. адвокатською діяльністю та наявності у нього повноважень як представника у даній справі.

Щодо доводів ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп» про помилковість висновку суду про відмову у відшкодуванні витрат на послуги перекладача, оскільки в змісті ст. 137 КАС України відсутня вимога про надання прайсів з цінами за один аркуш перекладу, то такі є також безпідставними з огляду на наступне.

Як вірно зазначено судом, склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вимогами ч. 5 ст. 137 КАС України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження витрат на послуги перекладача позивач надав акт виконаних робіт №РА-0000044 від 18.05.2021, згідно якого вартість послуг наданих ТзОВ «ЛА-ВІТА» склала 8340 грн, у тому числі ПДВ 1390 грн, а також платіжне доручення №8637 від 19.05.2021 на зазначену суму.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, у акті виконаних робіт вартість наданих послуг зазначена у загальному, однак немає прайсу з цінами за один аркуш такого перекладу, відтак, неможливо перевірити правильність визначення загальної суми.

При цьому, позивачем не надано документів також щодо наявних укладених договорів з ТзОВ «ЛА-ВІТА», на рахунок якого здійснено оплату послуг з перекладу документів.

Відтак, з огляду на відсутність належних документів, які б підтверджували надання послуг з перекладу, суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем витрат, пов`язаних із залученням перекладача.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» та Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі № 460/9004/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено у зв`язку з перебуванням суддів у відпустці 15.08.2022.