Справа № 754/10273/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 квітня 2022 року м. Київ№ 754/10273/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Чемериса М.С. (за дорученням судді), розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДеснянської районної в м. Києві державної адміністрації
третя особаОСОБА_2
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_3 ) подано на розгляд Деснянському районному суду міста Києва позов до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (адреса: 02225, м. Київ, просп. Маяковського, 29, ідентифікаційний код - 37415088, ел. пошта - ) (надалі - відповідач або Деснянська РДА) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , постійне місце проживання: АДРЕСА_2 ), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про реєстрацію в травні 2021 року в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 та його неповнолітньої дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.07.2021 (суддя Грегуль О.В.) адміністративну справу № 754/10273/21 за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про скасування рішення передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 10.08.2021 (суддя Пащенко К.С.) позов ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 754/10273/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

02.11.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Гокавого О.П. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 клопотання представника позивача - адвоката Гокавого О.П. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без задоволення.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що відповідно до Розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.12.2018 № 657 ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_4 та на початку червня 2021 року отримала від КП УЖХ платіжку за травень 2021р., в якій зазначено 4-й особи замість 2-х осіб, які зареєстровані як наймач та член сім`ї наймача ( ОСОБА_4 ) в спірній квартирі з 05.08.2020.

Позивач зазначає, що внаслідок реєстрації місця проживання додатково двох осіб грубо та суттєво порушено права ОСОБА_1 як наймача спірної квартири, зокрема конституційне право на недоторканість житла.

Задля з`ясування дати та особи зареєстрованих в спірній квартирі в травні 2021 року, підстави їх реєстрації, а також скасування такого, позивач 14.06.2021 звернувся до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації/

Листом від 24.06.2021 № 102/30/1387, що реєстрація ОСОБА_2 і його неповнолітньої дитини в спірній квартирі відбулась відповідно до ст. 19 Конституції України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» і на підставі постанови від 02.12.2020 Верховного Суду, якою скасовано постанову Київського апеляційного суду від 09.07.2020 в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою і залишив в силі в частині ОСОБА_2 рішення Деснянського районного суду м. Києві від 28.02.2020 у справі № 754/11532/19, яким в свою чергу ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою на підставі ст.ст. 70, 71 Житлового кодексу України (через непроживання в квартирі більше шести місяців без поважних причин).

Позивач визнає встановлені в судових рішеннях по справі № 754/11532/19 обставини реєстрації та зняття з реєстрації в спірній квартирі ОСОБА_6 відповідачем, але не погоджується з твердженням відповідача на обґрунтування своїх протиправних дій, зокрема, що постановою від 02.12.2020 Верховного Суду визнано, «що ОСОБА_2 має право користуватися спільною квартирою». Такого висновку, за висновком позивача, в постанові Верховного Суду немає.

Позивач переконана, що ОСОБА_2 і відповідно відповідач свідомо грубо проігнорували останні судові рішення в зазначеній справі № 754/11532/19 - ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2021 та постанови Київського апеляційного суду від 07.04.2021, якими залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 від 28.12.2020 про поворот виконання рішення шляхом відновлення його реєстрації в спірній квартирі. В зазначених судових рішеннях чітко зазначено, що ОСОБА_2 не заявляв у вказаній справі самостійних вимог ні про вселення, ні про визнання за ним права користування спірною квартирою.

Позивач вказує, що Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація допустила грубу помилку або була введена в оману ОСОБА_6 , якщо тільки з боку службовців відповідача не мало місце навмисне зловживання службовим становищем. Відповідач грубо порушив вимоги порядку при прийнятті рішення про реєстрацію в спірній квартирі ОСОБА_2 та його неповнолітньої дитини, так як не було надано під час реєстрації ні доказів проживання в спірній квартирі, ні доказів вселення в неї разом з своєю неповнолітньою дитиною за згоди всіх повнолітніх її мешканців, ні ордеру на спірну квартиру, ні рішення суду відповідно про право на вселення, про право користування спірною квартирою, або про його і дитини право на реєстрацію в ній як членів сім`ї наймача.

Відповідач у відзиві вказав, що попри вибраний позивачем спосіб захисту через визнання в судовому порядку протиправним та скасування рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , насправді в основі цих вимог лежить намір позивача захистити своє право на користування квартирою, який передбачає втручання щонайменше в житлові права третьої особи та його доньки. Пред`явлені позовні вимоги знаходяться не в площині визнання протиправним та скасування рішення відповідача по реєстрації місця проживання третіх осіб, яке входить до кола його повноважень, а в тому, що відповідач не може їх здійснити доти, доки не будуть для цього підстави, зокрема, не буде за рішенням суду, яке набрало законної сили позбавлено третіх осіб права користування житловим приміщенням, виселення тощо.

Отже, за висновком відповідача, предметом спірних правовідносин є право користування вищевказаною квартирою третьою особою ОСОБА_2 та його малолітньою донькою ОСОБА_7 а отже існує спір про право, який підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки публічно-правовий спір відсутній.

Відтак, позовні вимоги, за відсутності публічно-правового спору, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження в справі підлягає закриттю.

Вирішуючи питання про належність даного спору до юрисдикції адміністративного суду, суд відмічає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пункт 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачає, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило нового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА 06.05.2021 прийнято рішення про скасування зняття з місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_5 .

У повідомленні про скасування зняття з місця проживання зазначено, що Громадянка ОСОБА_1 04 .08.2020 року звернулась до адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг, для написання заяви про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації адреси місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 , згідно рішення Київського апеляційного суду від 09.07.2020.

Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб була проведена процедура зняття з реєстрації місця проживання.

Однак постановою Верховного Суду від 02.12.2020 було прийнято рішення касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити та скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до вищевказаного, 06.06.2021 було проведено скасування зняття з реєстрації адреси місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 , громадянина ОСОБА_2 .

Окрім того, за заявою про реєстрацію малолітньої дитини зареєстровано ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5 за згодою батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_9 - дружині ОСОБА_6 видано Ордер № 5246 серії А від 30.03.1984 про право на зайняття трьох кімнат площею 41,95 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3 на виконання розпорядження Виконавчого комітету Київської міської ради від 28.03.1984 № 318.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення відсутності права на користування житлом, тощо.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір, що стосувався права користування житловим приміщенням.

Так, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020 по справі № 754/11532/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.07.2020 рішення суду першої інстанції скасоване та прийняте нове, яким ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнано такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_5 .

Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 скасовано постанову Київського апеляційного суду від 09.07.2020 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та залишено у цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.02.2020.

Залишаючи в силі рішення суду першої інстанції Верховний Суд у постанові зазначив:

«..45. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб…

62. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 постався на те, що його непроживання у спірній квартирі пов`язане із її малою площею, неможливістю проживання в одній квартирі декільком сім`ям, а також те, що отримуючи письмову згоду від відповідачів, у тому числі ОСОБА_2 про зміну договору найму житлового приміщення та подаючи її на розгляд до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, визнала факт наявності у останнього права та обов`язків члена сім`ї наймача квартири нарівні з нею, тобто погодилась, що за ОСОБА_2 зберігається право користування спірною квартирою. Складення акту про непроживання відповідача у квартирі протягом вісімнадцяти років (більше шести місяців без поважних причин) суперечить поданій заяві від усіх проживаючих членів сім X що було визнано і самою позивачкою.

63. Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахував аргументи та доводи сторін у справі, дав правову оцінку наданим сторонам доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про поважність причин відсутності ОСОБА_2 у спірному житлі понад шість місяців…».

При цьому, варто зауважити, що Ухвалою Верховного Суду від 10.08.2020 про відкриття касаційного провадження по справі № 754/11532/19, судом було зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 09.07.2020 в частині вирішення позовних вимог щодо ОСОБА_2 до закінчення касаційного провадження.

Після прийняття Верховним Судом постанови від 02.12.2020, ОСОБА_2 було подано заяву про поворот виконання рішення Київського апеляційного суду від 09.07.2020 для поновлення його реєстрації місця проживання у квартирі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2021 заяву відповідача ОСОБА_2 про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви суд в ухвалі зазначив: «..При цьому суд враховує, що заявник не позбавлений можливості самостійно звернутися до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з рішенням суду, яким скасовано рішення про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, для поновлення реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 .».

Постановою Київського апеляційного суду від 07.04.2021 вказану вище ухвалу залишено без змін.

У постанові суд апеляційної інстанції зазначив: «..Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (далі - Правила) для реєстрації місця проживання особа або її представник подає серед іншого документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Отже, особа, яка має рішення суду, що набрало законної сили, про визнання за особою права на користування житловим приміщенням, може звернутися до відповідного органу реєстрації місця проживання в порядку, визначеному пп. 1 п. 18 Правил, для реєстрації місця проживання..».

З викладеного вбачається, що суди вказаних вище інстанцій фактично роз`яснили ОСОБА_2 , що останній має право поновити реєстрацію місця проживання у квартирі на підставі постанови Верховного Суду від 02.12.2020, якою скасовано постанову Київського апеляційного суду від 09.07.2020, що стало підставою для зняття його реєстрації, та залишено в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020, яким відмовлено задоволенні позову в частині ОСОБА_2 таким, що не втратив право на користування спірною квартирою.

Слід виокремити, що з метою встановлення можливості використовувати квартиру для проживання, ОСОБА_2 14.07.2021 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою про зміну договору найму та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2021 відкрито провадження у справі № 754/10973/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зміну договору найму та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

З викладеного вбачається, що після встановлення судами, що ОСОБА_2 не проживає квартирі з поважної причини та визнання за ним права користування нею, останній вживає по цей час заходи щодо відновлення свого права на користування квартирою.

При цьому, у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 754/10212/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 з дня вибуття в січні 2006 року.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що цей спір має приватноправовий характер. Той факт, що відповідачем є Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, адже відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює.

Такий висновок суду ґрунтується на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, відображених у її постановах від 16.05.2018 у справі №337/2535/17, від 12.12.2018 у справі №826/8687/16, від 27.02.2019 у справі №826/15089/17, від 30 липня 2019 у справі № 826/7335/17, в яких Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

На підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи, що ініційований позивачем спір щодо скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання у квартирі через вирішення питання про наявність/відсутність права на користування житлом має цивільно-правову природу, суд доходить висновку, що дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи приватноправовий характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, а відтак, відповідне клопотання представника відповідача підлягає задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 КАС України у випадку постановляння ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Крім цього, згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відтак, зважаючи на закриття провадження у справі в зв`язку з неналежністю розгляду позову в порядку адміністративного судочинства, сплачений судовий збір може бути повернуто позивачу за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 183, 238, 239, 241, 243, 248, 256, 293-295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, викладене у відзиві на позовну заяву, - задовольнити.

2. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

3. Роз`яснити позивачеві, що розгляд цього спору має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

4. Повернути ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з Державного бюджету України сплачений на рахунок Деснянського районного суду міста Києва судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок), згідно з платіжним дорученням (квитанцією про сплату) від 05.07.2021 № 15323.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Суддя К.С. Пащенко