Справа № 420/7503/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/7503/22

Категорія: Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі матеріали справи за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 (НОМЕР_2) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 (НОМЕР_2) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі, -

В С Т А Н О В И Л А :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (НОМЕР_2) до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення шкоди, завданої державі, в розмірі 90 735,95 грн.

Начало формы

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 збитки в розмірі 90 735,95 грн. по речовій службі. Факт завдання збитків відповідачем та їх розмір встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2016 року №862.

Разом із адміністративним позовом позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року Військовій частині НОМЕР_1 (НОМЕР_2) було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та про відстрочення сплати судового збору, адміністративний позов позивача був залишений без руху з встановленням 10-денниого строку для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали. Зазначено про необхідність надання позивачем до суду належним чином оформленого адміністративного позову; доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів; доказів, зазначених в ухвалі суду; доказів сплати позивачем судового збору або доказів незадовільного фінансового становища Військової частини НОМЕР_1 (НОМЕР_2), що не дозволяє сплатити суму судового збору під час звернення до суду; а також доказів поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду позивачем, 23.06.2022 року через канцелярію суду, була подана заява про усунення недоліків адміністративного позову, де позивач зазначає, що йому невідоме місце проживання відповідача та що у зв`язку з воєнним станом частина документації позивача знищена, а інша частина - вивезена з метою її збереження, а тому копію позовної заяви не було можливості направити відповідачу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 року позов Військової частини НОМЕР_1 (НОМЕР_2) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі, повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Військова частина НОМЕР_1 (НОМЕР_2) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо дотримання військовою частиною строку звернення до суду, не надано належної правової оцінки зазначеним позивачем доводам в обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду. Зокрема, судом не прийнято до уваги, що особовий склад та представники юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 постійно залучались до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, внаслідок чого з об`єктивних причин не було можливості належним чином організовувати позовну роботу в інтересах Військової частини НОМЕР_1 у строки, визначені КАС України. При цьому, особовий склад та представники юридичної служби перебували не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які були б потрібні для обґрунтування позовних вимог. Також, однією із причин пропуску строку звернення до суду є неналежне виконання попередніми начальниками юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2021р. №1092. виданого за результатами проведеного службового розслідування.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано майновий стан позивача, зокрема відсутність у Військової частини НОМЕР_1 фінансування на оплату судового збору в період дії воєнного стану.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Згідно ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX) у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.4 вказаного Закону особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

З аналізу вказаних норм слідує, що особа притягується до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Тобто, зазначеними вище положеннями встановлено строк, протягом якого винна особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності, а не строк, протягом якого особа може звернутися до суду про стягнення матеріальної шкоди, що є різними поняттями та регулюється різними нормами матеріального та процесуального права відповідно.

Таким чином, до спірних правовідносин належить застосовувати тримісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки у цьому спорі з позовом до суду звернувся саме суб`єкт владних повноважень.

Аналогічні висновки щодо застосування 3-місячного строку звернення до суду у справах щодо стягнення майнової шкоди викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №620/1720/20, від 28 січня 2021 року у справі №140/6315/20 та від 24 червня 2021 року у справі №420/4099/20.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач просить стягнути с відповідача матеріальну шкоду в розмірі 90 735,95 грн., факт завдання та розмір якої встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2016 року №862.

При цьому, до суду для захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся лише 26.05.2022 року, тобто з пропуском встановленого КАС України строку звернення.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому адміністративним процесуальним законодавством.

При постановленні оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем як встановленого ст.122 КАС України строку звернення до суду, так і, загалом, передбаченого ст.4 Закону №160-IX трирічного строку притягнення особи до матеріальної відповідальності, а також відсутність підстав для поновлення першого.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 (НОМЕР_2) посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним позивачем причинам пропуску строку звернення до суду, які є поважними та дають підстави для поновлення такого строку.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта та зазначає, що доводи позивача про неналежне виконанням попередніми начальниками юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків правомірно не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки це не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що представники юридичної служби військової частини не перебували у пункті постійної дислокації частини, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини позивач суду не надав.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження залучення особового складу та представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони ні суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи, що судом першої інстанції забезпечено право апелянта на апеляційне оскарження рішення шляхом надання строку на усунення недоліків апеляційної скарги, у апелянта було достатньо часу для виконання вимог ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом та не наведено поважних причин його пропуску, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неврахування судом першої інстанції майнового стану позивача, колегія суддів зазначає, що згідно норм закону, звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є правом суду з урахуванням підстав визначених законом та доказам на підтвердження клопотання про звільнення від сплати судового збору. При цьому пропуск строку звернення до суду є самостійною підставою для повернення позову.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (НОМЕР_2) залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 16 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова