Справа № 640/35568/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 квітня 2022 року м. Київ № 640/35568/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Верея-Д»
до Міністерства юстиції України
провизнання протиправним та скасування наказу
Треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

- ОСОБА_1 ;

- Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біловар Ірина Олександрівна;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Верея-Д» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4171/5 від 18 листопада 2021 року про задоволення скарги ОСОБА_1 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 2021 року за № СК-2864-21.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем до суду подано клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що, на його думку, спірні правовідносини не підлягають врегулюванню у порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання про наявність визначених законом підстав для закриття провадження у справі, виходячи з доводів, викладених у клопотанні відповідача, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням від 02 вересня 2021 року №60139370, прийнятим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О., зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «Верея-Д» у зв`язку із внесенням квартири ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ «Верея-Д».

16 листопада 2021 року Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі також - Колегія) розглянуто скаргу ОСОБА_1 , зареєстровану в Міністерстві юстиції України 03 листопада 2021 року за №СК-2864-21, на рішення, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О.

Наказом Міністерства юстиції України № 4171/5 від 18 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, скасовано рішення від 02 вересня 2021 року №60139370, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О.?

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Положенням статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням частини п`ятої статті 55 Конституції України встановлено непорушні права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Одним із таких засобів є звернення особи до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Для розгляду будь-якого спору адміністративний суд має встановити, що пред`явлений на вирішення суду спір містить публічно-правовий зміст/характер. Для з`ясування характеру спору судам слід враховувати, що протилежним за своїм значення до публічно-правового є приватно-правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. При цьому, спір набуває ознак публічно-правового не лише за умови наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи (суб`єктів владних повноважень), але і здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Законодавець, вказуючи про можливість оскарження в адміністративному порядку будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватно-правового.

Положеннями пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як слідує з пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно- владних) управлінських функцій. Вказане підтверджує відсутність у адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про цивільне право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №820/4146/17 зазначає, що якщо позовні вимоги виникли виключно в результаті виконання державним реєстратором своїх владно-публічних та управлінських функцій, порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то необхідно звертатися до адміністративного суду.

У постанові від 12 червня 2018 року у справі №823/378/16 (де оскаржувалося рішення про реєстрацію оренди земельної ділянки за іншою особою) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір не має ознак приватноправового характеру, якщо предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання державним реєстратором як суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, зокрема, правомірність здійснення повторної реєстрації (в цьому випадку - права користування земельною ділянкою), у разі наявного та зареєстрованого тотожного права на цю земельну ділянку за іншим користувачем. Питання правомірності/неправомірності набуття позивачем чи третьою особою права користування на земельну ділянку, як і питання, пов`язані з реалізацією особою права власності на неї чи дотримання умов укладених цивільно- правових угод перед судом не порушено. Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з доводами позивача порушення процедури прийняття відповідачем оскаржуваного наказу полягає в тому, що позивач належним чином не був повідомлений про розгляд скарги ОСОБА_1 , оголошення на офіційному веб-сайті відповідача не бачив, додатково телефонограмою чи засобами електронної пошти його не повідомляли, не був ознайомлений зі змістом скарги та доданих до неї документів, що позбавило можливості надати свої усні і письмові пояснення з метою спростування доводів скаржника.

Отже, суд зазначає, що в рамках даної адміністративної справи судом підлягає дослідженню питання виключно дотримання відповідачем процедури при розгляді скарги ОСОБА_1 , а також прийняття за результатами її розгляду відповідного рішення, вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25 грудня 2015 року.

Водночас, слід звернути увагу, що надання оцінки правомірності прийняттю рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом відносно нерухомого майна не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний спір є виключно публічно-правовим і його вирішення жодним чином не стосується та не може стосуватися майнових прав та інтересів позивача. Так, в даній адміністративній справі предмет спору жодним чином не стосується майнових прав позивача і спрямований на захист її прав та інтересів у сфері виключно управлінської діяльності відповідача.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

За таких обставин суд звертає увагу на те, що спір у даній справі відноситься до компетенції судів адміністративної юрисдикції та має бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, оцінюючи наведені відповідачем у поданому клопотанні доводи, суд не вбачає визначених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для закриття провадження у даній справі.

Керуючись статтями 238, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у відповідності зі статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко