Справа № 140/2906/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2906/22 пров. № А/857/10286/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Кушнерика М.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайф Плюс" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайф Плюс" до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,-

суддя в 1-й інстанції Смокович В.І.,

час ухвалення рішення 03.06.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 03.06.2022 року,

в с т а н о в и в :

ТзОВ "Фудлайф Плюс" звернулося в суд з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що 8 грудня 2021 року ТзОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» через уповноваженого декларанта ПП «РЕСПЕКТ БРОК» з метою декларування товару №1 «окіст свійських свиней морожений без кістки, вагою 21000 кг, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване» та товарів №2, №3 «сало свійських свиней хребтове морожене, обвалене, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване, в поліблоках, вага нетто - 20000,00 кг.» на митний пост Волинської митниці подано митні декларації (МД) від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117091, №UA205140/2021/117087 та №UA205140/2021/117129. Ознайомившись із поданими до митного оформлення документами митний орган дійшов висновку, що заявлена митна вартість за основним методом щодо кожної з поставок не може бути визнана, оскільки документи подані до митного оформлення містять розбіжності та неточності, з огляду на що винесено рішення про коригування митної вартості від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/000131/2, №UA205140/2021/000132/2 та №UA205140/2021/000133/2 та складено картки відмови у прийнятті митних декларацій №UA205140/2021/005611, №UA205140/2021/005614, №UA205140/2021/005615. Ввезення на митну територію України вищезазначених товарів відбулося на підставі зовнішньоекономічних контрактів: від 27 жовтня 2021 року №27102021, укладеного між ТзОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» та експортером - компанією «G.VAN LANDSCHOOT & ZONEN NV/PRINS» (щодо ввезення товару №1) та від 29 вересня 2021 року №29882021, укладеного між ТзОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» та компанією-експортером POL-EXPORT (щодо ввезення товару №2, №3) умовами яких передбачено, що найменування товару, кількість та ціна товару обумовлюється в інвойсах на кожну партію товару. При ввезенні товару на митну територію застосовувались умови поставки Інкотермс, згідно із якими продавець доставляє товари за свій рахунок перевізнику або іншій особі, призначеній продавцем. В укладених між сторонами контрактах у розділі №4 містяться положення згідно з якими вантажовідправником може бути третя сторона, з огляду на що, зазначена у товаротранспортній накладній компанія SUS SUPERGEL є іноземним декларантом зі сторони експортера. До кожної з поставок декларантом подавалися прейскуранти (прайс-листи), а відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, умов поставки, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі умови поставки. Укладені сторонами зовнішньоекономічні контракти (договори) містять положення про можливість після оплати за товар. При ввезенні товару на митну територію України до кожної із поставок подавались рахунки-фактури, де ідентифікуються експортер (продавець товарів) та отримувач (покупець). У зазначених правовідносинах не мала місця передплата за товар, а виставлялися рахунки-фактури (інвойс) як документи, що містять повну інформацію про товар та всі характеристики зовнішньоекономічних операцій. З наведених підстав уважає, що Волинська митниця не врахувала належним чином фактичні обставини справи та усі подані документи, прийнявши протиправні рішення про коригування митної вартості товарів, натомість при визначенні митної вартості ввезеного товару ТзОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» було дотримано усі встановлені митним законодавством вимоги, тому будь-які сумніви щодо неправильно визначеної та непідтвердженої митної вартості імпортованих товарів однозначно виключаються.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в експортних деклараціях щодо поставки товару невірно вказано вартість ввезеної м`ясопродукції враховуючи розбіжності в поданих до митного оформлення документах, неможливо встановити дійсну вартість таких товарів, з яких необхідно сплатити митні платежі, тому відповідачем правомірно прийнято оскаржувані рішення.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Між ТзОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» (покупець) та компанією експортером «G.VAN LANDSCHOOT & ZONEN NV/PRINS» (продавець) було укладено контракт від 27 жовтня 2021 року №27102021 та компанією-експортером POL-EXPORT - контракт від 29 вересня 2021 року №2988202, відповідно до умов яких продавець продає, а покупець купує товар в асортименті, вказаному в інвойсі, який являється невід`ємною частиною контракту (арк. спр. 83-93).

На підставі вказаних контрактів декларантом ПП «РЕСПЕКТ» в інтересах ТзОВ «ТРЕЙДАВТО ГРУП» було придбано товар, у зв`язку із чим на митний пост Волинської митниці подано МД:

від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117091 з метою декларування товару - «окіст свійських свиней морожений без кістки вага нетто-21000 кг. без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована дата виробництва-20/07/2021-10/08/2021 термін придатності-20/07/2023-10/08/2023 Виробник- G.VAN LANDSCHOOT&ZONEN NV.BE. торговельна марка-нема даних, піддана заморозці (мінус 18 градусів С)»

від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117087 та UA205140/2021/117129 з метою декларування товару - «сало свійських свиней хребтове морожене, обвалене, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване, в поліблоках, вага нетто-20 000кг, дата виробництва-27/11/2020,28/11/2021 термін придатності-27/11/2022,28/11/2023 при 18С градусів Виробник-SUPERGEL 28,EU. торговельна марка-нема даних»

Вартість ввезеного товару визначено за основним методом (за ціною договору/контракту).

На підтвердження заявленої в митній декларації митної вартості товару, суб`єкт господарювання надав такі документи:

- до МД від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117091: сертифікат якості від 23 грудня 2021 року, рахунок-фактура №2111482 від 23 грудня 2021 року, автотранспортна накладна №65440639 від 23 грудня 2021 року міжнародний ветеринарний сертифікат №BE/EX/OVB/2021/4369/1474 від 23 грудня 2021 року, сертифікат з перевезення походження товару № E.5.864.995 від 23 грудня 2021 року, прейскурант (прайс-лист) від 20 грудня 2021 року, зовнішньоекономічний контракт №27102021 від 27 жовтня 2021 року, договір про надання послуг митного брокера № 70 від 13 жовтня 2021 року, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів та іншими державними органами, копія митної декларації країни відправлення № 21BEE713.

- до МД від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117087: сертифікат якості від 21 грудня 2021 року, рахунок-фактура (інвойс) №PL/050606979/2021-034/0855, автотранспортна накладна №033965 від 23 грудня 2021 року, міжнародний ветеринарний сертифікат №FR від 23 грудня 2021 року, прейскурант (прайс-лист) виробника від 08 листопада 2021 року), договір про надання послуг митного брокера №14 від 04 січня 2021 року, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів та зборів, декларація-інвойс, складена уповноваженими №PL/050606979/2021/034/0855, копія митної декларації країни відправлення (експортної декларації) №21PL301010E1472866 від 27 грудня 2021 року).

- до МД від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117129: сертифікат якості від 21 грудня 2021 року, рахунок-фактура №PL/050606979/2021-034/0849 від 23 грудня 2021 року, автотранспортна накладна від 22 грудня 2021 року, міжнародний ветеринарний сертифікат №FR від 21 грудня 2021 року, прейскурант від 08 листопада 2021 року, зовнішньоекономічний контракт №29882021 від 29 вересня 2021 року, договір про надання послуг митного брокера від 04 січня 2021 року, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів та іншими державними органами, декларація-інвойс, складена уповноваженим експортером №PL/050606979/2021-034/0849, копія митної декларації країни відправлення №21PL301010E1475942 від 27 грудня 2021 року.

Декларанту було запропоновано надати додаткові документи, однак 28 грудня 2021 року №28/12-02 декларантом до митного органу подано заяву про відсутність додаткових документів для підтвердження рівня митної вартості (арк. спр. 221-223).

Волинською митницею були прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/000131/2, №UA205140/2021/000132/2 та №UA205140/2021/000133/2, в яких зазначено, що митна вартість товару, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності.

Так, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/000131/2 за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за МД №UA205140/2021/117091 зазначено, що

- згідно пункту 1 контракту №27102021 від 27 жовтня 2021 року поставка товару здійснюється на підставі проформи-інвойсу, яка передбачає умови поставки даного товару;

- в рахунку-фактурі від 23 грудня 2021 року №211482 зазначена інформація щодо передоплати;

- згідно пункту 5 контракту №27102021 від 27 жовтня 2021 року передбачено надання проформи-інвойсу, яка підтверджує поставку, пунктом 6 контракту передбачено, що оплата здійснюється на підставі проформ-інвойсів, однак до митного оформлення дані документи не подані;

- в поданому прас-листі від 20 грудня 2021 року №б/н відсутні підписи та печатки підприємства.

У графі 33 рішень про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/000132/2 та №UA205140/2021/000133/2. за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за МД №UA205140/2021/117087 та №UA205140/2021/117129, зазначено, що

- в деклараціях країни відправлення №21PL301010E1472866 від 27 грудня 2021 року та від 27 грудня 2021 року №21PL30101ОЕ1475942 загальне числове значення становить 46614 злотих та 47080 злотих відповідно, проте в інвойсі №PL/050606979/2021- 034/0855 від 23/12/2021 - 10200 злотих. Слід зазначити, що курс Сеіпе (митний) Євро за даними сайту www.monev.pl по відношенню до Злотого на дату оформлення декларації країни відправлення 27.12.2021 становить 4,6614, тобто числове значення в декларації країни відправлення становить 10000 Євро, що відрізняється від числового значення в інвойсі - 10200 Євро;

- прайс-лист б/н від 08 листопада 2021 року надано ТзОВ «ФУДЛАЙФ Плюс» на товар, що імпортується, проте вказаний документ виробника товару відповідно до Угоди про застосування статтіІI ГААТ повинен бути виданий для загального кола покупців;

- відповідно до пункту 5 контракту партія товару обумовлюється у проформі-інвойсі, який не подано до митного оформлення;

- згідно пункту 6 контракту оплата здійснюється на умовах, обговорених в проформі- інвойсі і може включати попередню оплату, оплату по факту, відтермінування платежу. Проте в інвойсі №PL/050606979/2021-034/0855 від 23 грудня 2021 року в графі термін оплати продавцем не зазначено вид оплати (розрахунку) за товар;

- в CMR №033965 від 23 грудня 2021 року відправником є третя особа SAS SUPERGEL, відносини з якою не зазначено в товаросупровідних документах.

З огляду на вказане, керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МК України) та методу 26 (статті 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МК України) та методу 2г (статті 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, відповідно до наказу ДМСУ від 01 липня 2021 року №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України згідно із рішеннями про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/000133/2 та №UA205140/2021/0000132/2 митну вартість товару визначено на рівні - 1,0 Дол.США/кг за МД від 11 листопада 2021 року №UA205140/2021/88935 та від 23 жовтня 2021 року №UA209160/2021/12741 та згідно із рішеннями про коригування митної вартості від 28 грудня 2021 №UA205140/2021/0000131/2 митну вартість товару визначено на рівні - 2,60 Дол.США/кг за МД від 14 жовтня 2021 року №UA209160/2021/12195.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видання карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/005611, №UA205140/2021/005614, №UA205140/2021/005615.

Митне оформлення для випуску у вільний обіг вказаних товарів було здійснено за МД від 29 грудня 2021 року №UA205140/2021/118342, №UA205140/2021/118337 та від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/117596 (арк. спр. 139, 169, 202).

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 1 МК України визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до положень пунктів 23 та 24 частини першої статті 4 МК України митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини першої статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).

Положеннями статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою - другою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Згідно частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).

Як встановлено частиною першою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У відповідності до частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 МК орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Частиною шостою статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; - надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 54 МК України).

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, потрібно зазначити, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у подібних спорах, що викладена у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №803/776/17.

Згідно частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

За змістом частини другої цієї статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Згідно частини п`ятої статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

У частині другій статті 58 МК України вказано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини четвертої-п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною третьою статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Нормами статті 368 МК України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Судом встановлено, що митну вартість імпортованих товарів, що вказана декларантом у митних деклараціях, визначено за основним методом.

Колегія суддів зазначає, що митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В пункті 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як убачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару «окіст свійських свиней морожений без кістки» та «сало свійських свиней хребтове морожене». При цьому позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи містять такі розбіжності і неточності:

по МД №UA205140/2021/117087 та МД №UA205140/2021/117129

- в деклараціях країни відправлення №21PL301010E1472866 від 27 грудня 2021 року та від 27 грудня 2021 року №21PL30101ОЕ1475942 загальне числове значення становить 46614 злотих та 47080 злотих відповідно, проте в інвойсі №PL/050606979/2021- 034/0855 від 23/12/2021 - 10200 злотих. Слід зазначити, що курс Сеіпе (митний) Євро за даними сайту www.monev.pl по відношенню до Злотого на дату оформлення декларації країни відправлення 27.12.2021 становить 4,6614, тобто числове значення в декларації країни відправлення становить 10000 Євро, що відрізняється від числового значення в інвойсі - 10200 Євро.

- прайс-лист б/н від 08 листопада 2021 року надано ТзОВ «ФУДЛАЙФ Плюс» на товар, що імпортується, проте вказаний документ виробника товару відповідно до статті VII ГААТ повинен бути виданий для загального кола покупців;

- відповідно до пункту 5 контракту партія товару обумовлюється у проформі-інвойсі, який не подано до митного оформлення;

- згідно пункту 6 контракту оплата здійснюється на умовах, обговорених в проформі- інвойсі і може включати попередню оплату, оплату по факту, відтермінування платежу. Проте в інвойсі №PL/050606979/2021-034/0855 від 23 грудня 2021 року в графі термін оплати продавцем не зазначено вид оплати (розрахунку) за товар;

- в CMR №033965 від 23 грудня 2021 року відправником є третя особа SAS SUPERGEL, відносини з якою не зазначено в товаросупровідних документах.

по МД №UA205140/2021/117091

- згідно пункту 1 контракту №27102021 від 27 жовтня 2021 року поставка товару здійснюється на підставі проформи-інвойсу, яка передбачає умови поставки даного товару.

- в рахунку-фактурі від 23 грудня 2021 року №211482 зазначена інформація щодо передоплати;

- згідно пункту 5 контракту №27102021 від 27 жовтня 2021 року передбачено надання проформи-інвойсу, яка підтверджує поставку, п. 6 контракту передбачено, що оплата здійснюється на підставі проформ-інвойсів, однак до митного оформлення дані документи не подані;

- в поданому прайс-листі від 20 грудня 2021 року №б/н відсутні підписи та печатки підприємства.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у поданих до митного оформлення рахунках-фактурах митна вартість зазначена у євро, а не у польських злотих, до митного оформлення усі документи подавалися в електронній формі, графи експортних митних декларацій заповнюються, а конвертація валюти відбувається автоматично з врахуванням офіційних курсів встановлених Центральним Банком Польської Республіки. Ніякого відношення до конвертації декларант не мав. До того ж, експортна декларація була надана компанією-відправником разом іншими товаросупровідними документами, відповідальність за заповнення граф таких декларацій також несе експортер. Джерело конвертування використане митним органом не є офіційним, ніякого

підтвердження такої конвертації долучено не було.

Окрім того, декларантом митне оформлення було проведено з врахуванням вартості 10200,00 євро, а не 10000,00 євро, тобто з більшої вартості.

Колегія суддів зазначає, що норми статті 53 МК України не визначають серед переліку обов`язкових документів для подання до митного оформлення, такий документ, як декларація країни відправлення. Надання такого документа, як додаткового, є правом декларанта, а не обов`язком. Тому навіть за наявності певних розбіжностей у такому документі, митний орган не може ставити під сумнів інформацію щодо числового значення вартості ввезених товарів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Колегією суддів встановлено, що декларант позивача до кожної митної декларації надав інвойси, за якими здійснювалась відповідна операція. Крім того, у додатково наданих декларантом позивача деклараціях країни Стосовно аргументів з приводу різниці вартості товару, зазначеної в інвойсах та у митних деклараціях країни експорту, ціна на товар узгоджується в рахунках (інвойсах). В ціну входить й вартість тари (пакування). Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням позивачем ціни товару згідно з документами, виданими йому продавцем. Надані митному органу інвойси підтверджують ту обставину, що позивач придбав оцінюваний товар за ціною, яка зазначена у митних деклараціях.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Колегія суддів зазначає про те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У свою чергу, відповідачем не вказано та не обґрунтовано, з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Резюмуючи наведене, колегія суддів вважає, що подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом.

Водночас, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, є недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегією суддів встановлено, що компанія SUS SUPERGEL є іноземним декларантом зі сторони експортера, відомості про це підприємство відображаються у відповідній графі експортної митної декларації. Зважаючи на те, що безпосереднім замитненням товару та його відправленням займалася уповноважена компанія, то наявність штампу у товаротранспортній накладній не є порушенням норм митного законодавства, та більше того, наявність штампа цієї компанії жодним чином не впливає на рівень митної вартості товару, а тому не може бути підставою для митного органу для коригування заявленої декларантом митної вартості товару. Законодавства Європейського Союзу не передбачає будь-яких заборон на вчинення дій, пов`язаних із замитненням товару не в країні виробника, а у іншій із країн Європейського Союзу. Окрім того, усі документи, що видані однією із країн-членів визнаються іншою країною-членом та мають однакову юридичну силу. У матеріалах справи наявний сертифікати про походження товару №FR , № FR , де у графі № 1 «Назва та адреса відправника» зазначається SUPERGEL 28 by the order of Pol-Export, тобто на замовлення та в інтересах експортера компанія SUPERGEL 28 здійснювала вантажовідправлення, що відповідає положенням зовнішньоекономічного контракту від 29 вересня 2021 року №29882021, зокрема розділу №4.

Також, слід врахувати, що укладений між сторонами зовнішньоекономічний контракт містить положення, що дає можливість до вантажовідправлення залучати третю особу. Щодо надання будь-яких документів, котрі б підтверджували договірні відносини між компанією-експортером (Продавцем) та компанією SUS SUPERGEL зазначаємо, що надання такого роду документів не передбачено положеннями митного законодавства, адже іноземна компанія має право не розголошувати будь-які відомості про своїх партнерів та/чи замовників. Окрім цього, така інформація ніяк би не вплинула на рівень заявленої митної вартості товарів.

Суд першої інстанції також не врахував, що Волинською митницею безпідставно витребовувались документи, котрі до митної вартості ввезених товарів не мали ніякого відношення, адже у оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваних товарів підтверджена документально. Вимога про надання договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця (якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом)); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації продавця щодо формування відпускної ціни товарів на заявлених комерційних умовах поставки товару; ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталогу, специфікації, прейскурантів (прайс-листа) виробника товару; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів. Волинська митниця виносячи оскаржувані рішення про коригування митної вартості не встановила розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Аналогічно безпідставною була вимога митного органу надати рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), оскільки доказів про понесення позивачем таких витрат матеріали справи не містять, що суд першої інстанції не врахував.

Волинська митниця як підставу для коригування митної вартості ТОВАРУ №1, ТОВАРУ №2, ТОВАРУ №3 наводить відомості згідно з інформацією «Всеукраїнської асоціації імпортерів м`яса та м`ясо продукції» по меморандуму від вересня 2021 року, де встановлено, що вартість товару подібного товару визначена з врахуванням вищого вартісного показника за кілограм продукції. Посилається представник митного органу на відомості вантажно-митної декларації № UA209160/2021/12195, №UA209160/2021/12741. Колегія суддів зазначає, що такі сумніви є нічим не обґрунтовані з огляду на те, що при ввезенні в адресу Позивача товарів застосовувались зовсім інші умови поставки, у правовідносинах брали участь інші компанії, було укладено зовнішньоекономічні контракти на зовсім інших умовах, тому що використання такого роду встановлених фіксованих цін за кг продукції, не є обов`язковими для виконання.

Зі сторони митного органу не зазначено будь- яких тверджень, які б надавали такій інформації обов`язковості для виконання іншими сторонами (компаніями). Будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією для митних органів визначати митну вартість інших аналогічних/ подібних товарів визначати саме за такою митною вартістю.

Щодо неподання проформ-інвойс, то відповідно укладені сторонами зовнішньоекономічні контракти (договори) містять положення про можливість післяоплати за товар. При ввезенні ТОВАРУ №1, ТОВАРУ№2, ТОВАРУ№3 на митну територію України до кожної із поставок подавались рахунки-фактури, де ідентифікуються експортер (Продавець товарів) та отримувач (покупець). Сама природа терміну «Проформа-інвойс» означає у міжнародній комерційній практиці документ, виписаний до того, як стає відомою повна інформація про товари; містить відомості про ціну товару, але не є розрахунковим документом (не виконує головної функції рахунку як платіжного документа), бо він не містить вимоги про сплату зазначеної в ньому суми; може бути виписаний на ще не відвантажений товар, щоб повідомити покупця про основні характеристики товару). З врахуванням того, що у зазначених правовідносинах не мала місце передплата за товар, продавцям ТОВАРУ№1, ТОВАРУ№2, ТОВАРУ№3 не було необхідності формувати проформ-інвойс, а відразу виставлялися рахунки-фактури (інвойс) як документи, що містять повну інформацію про товар та всі характеристики зовнішньоекономічних операцій.

Колегія суддів наголошує, що при прийнятті рішення контролюючий орган повинен сукупно оцінювати усі подані докази. Таким чином, наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.

Також суд зазначає, що відповідачем в рішеннях про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2021 року №UA205140/2021/000132/2, №UA205140/2021/000133/2 не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайф Плюс" є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами 4, 5 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин 6 та 7 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правничої допомоги від 08.09.2021, акту приймання-передачі наданих послуг№1-000000266 від 16.03.2022, рахунку-фактури №1-000000266 від 15.03.2022, платіжного доручення №233 від 16.03.2022) позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «Крючкова» кошти в загальній сумі 12000,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до рахунку-фактури №1-000000 від 15.043.2022 складається з: представництва інтересів у суді першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що враховуючи предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Решту витрат повинен понести позивач.

Крім того, колегія суддів вважає, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору до суду першої та апеляційної інстанції, а саме 18607,50 гривень (7443 гривень + 11164,50 гривень = 17025 гривень).

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайф Плюс" задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у справі № 140/2906/22 скасувати та прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайф Плюс" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 28.12.2021 року №UA205140/2021/000132/2, №UA205140/2021/000133/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (44350, Волинська область, Любомльський район, с.Римачі, вул.Призалізнична,13, ЄДРПОУ 43958385) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудлайф Плюс (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців,21, офіс 501, 04053, ) 18607 гривень 50 копійок сплаченого судового збору та 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 17 серпня 2022 року.