Справа № 420/7288/22
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7288/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:

визнати дії ОСОБА_1 протиправними щодо завдання збитків державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 51071,20 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 51071,20 грн. (п`ятдесят одна тисяча сімдесят одна гривня 20 коп.) по службі ракетно-артилерійського озброєння, яка встановлена службовим розслідуванням за результатом якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2016 року №1503 та від 22.06.2021 року №1267.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час проходження військової служби Відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_3 майнову шкоду в розмірі 51071,20 грн. по службі ракетно-артилерійського озброєння. Даний факт було встановлено службовим розслідуванням за результатом якого видано наказ військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2016 року №1503 та від 22.06.2021 року №1267. Невідшкодована сума за завдані збитки державі підлягає відшкодуванню в судовому порядку.

Процесуальні дії

31.05.2022 року на електронні адреси Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління ДМС України в Одеській області та Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради направлені запити щодо доступу до персональних даних, для з`ясування відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в картотеці реєстраційного обліку про ОСОБА_2 з метою розгляду адміністративної справи 420/7288/22 відповідно до вимог ч. 4 ст. 171 КАС України.

06.06.2022 року засобами електронної пошти за вхід. №ЕП/15471/22 від Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області надійшла відповідь, в якій зазначено: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по м. Одесі та Одеській області не значиться.».

13.06.2022 року за вхід. №ЕП/16266/22 від представника позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Ухвалою суду від 14.06.2022 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Про відкриття провадження по справі повідомлено шляхом публікації оголошення по адміністративній справі від 08.07.2022 року на порталі судової влади, сторінці Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

Службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 16.06.2016 року №1503, встановлено, що під час проходження військової служби Відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_3 майнову шкоду в розмірі 212742,02 грн. по службі ракетно-артилерійського озброєння.

Вказаним наказом за порушення вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 6, 11, 12, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 р. №359 та втрату майна служби ракетно-артилерійського озброєння старшого лейтенанта ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до підвищеної матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду на суму 212742,02 грн., з утриманням вказаних коштів за рахунок грошового забезпечення.

Також судом встановлено, що наказом №1267 від 22.06.2021 року текст абзацу 4 пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2016 року №1503 викладено в наступній редакції:

«старшого лейтенанта ОСОБА_3 за втрату 40 мм підствольних гранатометів ГП-25 НОМЕР_8, 40 мм ручного гранатомету РПГ-7В НОМЕР_9, 5.45 мм автоматів АК-74 № НОМЕР_4 та 5.45 кулеметів РПК-74 НОМЕР_7 на суму 51071,20 грн.».

Факт завданої майнової шкоди Відповідачем під час проходження військової служби підтверджується наступними доказами:

копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_3 Інв. №390 вiд 03.02.2017 року;

копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. №1073/п від 24.12.2020 року.

Залишок до стягнення становить 51071,20 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

При вирішенні даного спору по суті, суд враховує правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020 р. у справі №813/1045/1, згідно яких, спори щодо відшкодування державі в особі Військової частини шкоди, завданої особою, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової (публічної) служби, є публічно - правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Відповідно до статей 1,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Згідно зі ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019р. №160-IX (далі - Закон №160-IX).

Відповідно до п.п.4,5 ч.1 ст. 1 Закону №160-IX, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до ст. 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до ст. 12 Закону №160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Як встановлено судом, згідно Витягу з наказу №795 від 30.03.2016 року «Про призначення службового розслідування по факту втрати майна ракетно-артилерійського озброєння» проведено службове розслідування, яким встановлено порушення вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 6, 11, 12, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 р. №359 та втрату майна служби ракетно-артилерійського озброєння, старшого лейтенанта ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до підвищеної матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду на суму 212742,02 грн., з утриманням вказаних коштів за рахунок грошового забезпечення.

Також судом встановлено, що наказом №1267 від 22.06.2021 року текст абзацу 4 пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2016 року №1503 викладено в наступній редакції:

«старшого лейтенанта ОСОБА_3 за втрату 40 мм підствольних гранатометів ГП-25 НОМЕР_8, 40 мм ручного гранатомету РПГ-7В НОМЕР_9, 5.45 мм автоматів АК-74 № НОМЕР_4 та 5.45 кулеметів РПК-74 НОМЕР_7 на суму 51071,20 грн.».

Залишок до стягнення становить 51071,20 грн.

Водночас, жодних доказів відшкодування залишку заборгованості відповідачем суду не надано так само як і будь-яких заперечень проти позову.

З огляду на встановлений факт наявності у відповідача матеріальної відповідальності за завдані збитки державі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Разом з цим, судом також встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 прийнято наказ №1092 від 29.05.2021 року, п. 7 якого визначено: «Заборгованість військовослужбовців, зазначених в додатку 1, що є невід`ємною частиною даного наказу, перед військовою частиною НОМЕР_1 вважати безнадійною».

Згідно додатку №1 (п.91) заборгованість ОСОБА_1 визнана безнадійною.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 )

ОСОБА_1 ((останнє відоме місце зайнятості: АДРЕСА_2 ( НОМЕР_2 ), РНОКПП НОМЕР_6 )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька

.