Справа № 420/19184/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/19184/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі за позовом Приватного малого підприємства "ТУМЕН" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.10.2021р. №24601/15-32-07-09.

В обґрунтування позову зазначалось, що за результатами позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності Приватного малого підприємства "ТУМЕН" в періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов`язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують здійснення господарських операцій з ТОВ «ВОЛИНЬ-МЕТ» та ТОВ «ГАЛИЧ-МЕТ», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Позивачем зазначено, що до перевірки надані всі необхідні первинні документи на підтвердження виконання умов договорів, укладених із зазначеними контрагентами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одесі позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що контролюючим органом встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, позивачем не підтверджено правомірність включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за оспорюваними господарськими операціями шляхом надання належним чином оформлених первинних документів.

Апелянт посилається на відсутність у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності. Вказує, що в ході проведення перевірки зібрано інформацію та встановлено факти, з яких вбачається відсутність фактичного здійснення взаємовідносин між позивачем та його контрагентами, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій з придбання товарів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається ро обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, позивач надав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, апелянт до суду не з`явився , причин своєї неявки суду не повідомив, тому враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала можливим провести апеляційний розгляд справив порядку письмового провадження.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ПМП «ТУМЕН» (22477547) 06.12.1995р. зареєстровано Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису 0015579. Основними видами діяльності підприємства обрано: 27.32 Виробництво інших видів електронних і електричних проводів і кабелів (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.78.1.1 п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 19.08.2019р. №6098-п, була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПМП «ТУМЕН» з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ВОЛИНЬ-МЕТ», , за липень 2019 року; з ТОВ «ГАЛИЧ-МЕТ», , за серпень та вересень 2019 року.

За результатами перевірки ГУ ДПСУ в Одеській області на підставі Акту перевірки від 10.09.2021р. №19248/15-32-07-09/22477547, яким встановлено порушення п.44.1.ст.44, ч. «а», п.198Л.,п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, складене податкове повідомлення-рішення від 01 жовтня 2021 року №24601/15-32-07-09, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1075590 грн., в т.ч. податкове зобов`язання з ПДВ на суму 860472 грн. та штрафні санкції на суму 215118 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як встановлено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкової вигоди (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкової вигоди.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Матеріали справи переконливо доводять, що придбані товарно-матеріальні цінності використані позивачем у власній господарській діяльності, що не спростовано апелянтом у ході розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2019 між ПМП «ТУМЕН» (покупець) та ТОВ «Волинь-Мет» (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 8-з, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у встановлений строк у власність покупця товар (заготовка мідна для волочіння), а покупець прийняти та оплатити товар на умова цього Договору.

На виконання вищезазначеного договору згідно видаткової накладної від 29.07.2019р. № 47, податкової накладної № 39 від 29.07.2019 ТОВ «Волин-Мет» передало ПМП «ТУМЕН» товар (заготівку медну) на суму 1294000,02 грн, в т.ч. ПДВ 215666,67 грн. Товар доставлено перевізником ТОВ «Гал-Транс» згідно ТТН № Р47 від 29.07.19. Розрахунок покупця з продавцем проведено у повному розмірі 01.10.2019 згідно платіжного доручення № 12781 від 01.10.19.

В подальшому ПМП «ТУМЕН» реалізовано вищезазначений товар за договором №12-п від 02.09.2019 покупцю ТОВ «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ» та складено за операцією податкову накладну № 2 від 02.09.2019, яку зареєстровано в ЄРПН, що підтверджується первинною документацією (рахунок на оплату від 02.09.19 № ОД000816, від 02.09.19 №ОД001027, від 02.09.19 № Р17916, довіреність на оплату товару від 02.09.19 № 20, оборотно-сальдова відомість та картка рахунку 361 за вересень-жовтень 2019 р. по ТОВ «ТД «ГАЛ_КАТ», платіжне доручення від 01.10.19 № 577).

Також 17.04.2019 між ПМП «ТУМЕН» та ТОВ «Галич-Мет» укладено договір купівлі-продажу № 7-з, на виконання якого в серпні, вересні 2019 р. оформлено поставку товару, виставлено рахунки, виписано видаткові накладні, виписано та зареєстровано податкові накладні, надано ТТН, сертифікати якості підприємства виробника.

Згідно видаткових накладних від 12.08.2019 № 272, від 23.08.2019 № 324, від 07.09.2019 № 368, від 20.09.2019 № 406, податкових накладних № 40 від 12.08.19, № 127 від 23.08.2019, № 41 від 07.09.2019, № 98 від 20.09.20 ТОВ «Галич-Мет» передало ПМП «ТУМЕН» товар (СПМЖ, дріт) у зворотній тарі на загальну суму 6868829,50 грн, в т.ч. ПДВ 644804,92 грн. В бухгалтерському обліку дані операції відображено Кт 311 Дт 631 на суму 3868829,49 грн, Кт 631 Дт 281 на суму 3224024,57 грн, Дт 6442 на суму 644804,92 грн; Кт 281 Дт 902 на суму 3868829,49 грн.

Згідно акту від 10.09.2021 № 19248/15-32-07-09/22477547, в ході перевірки та аналізу встановлено, що протягом липня 2019 р. ТОВ «Волин-Мет», а протягом серпня-вересня ТОВ «Галич-Мет» здійснено операції із постачання виливок мідних, які мають характер транзитних операцій в ймовірних схемах ухилення від оподаткування.

Так, за висновком перевірки, ТОВ «Волинь-Мет» та ТОВ «Галич-Мет» являються посередниками між ПМП «ТУМЕН» та ТДВ «Галич-Мет» (виробник мідного, алюмінієвого дроту, СПМЖ тощо). Контрагенти позивача придбавали у ТДВ «Гал-Кат» товар, частково його реалізуючи ПМП «ТУМЕН». Крім цього, надавали ТДВ «Гал-Кат» давальницьку сировину в виді заготовки мідної, катанки для волочіння, сплачуючи за послуги з переробки давальницької сировини та отримували дріт, струмоповідну жилу тощо. Отримувані товари реалізовувалися покупця, в тому силі ПМП «ТУМЕН».

Придбання виливок мідних ТОВ «Волинь-Мет» у ТОВ «Тобакко Трейдінг», походження яких не відслідковується по ланцюгу постачання: податковий кредит ТОВ «Тобакко Трейдінг» складається із придбання виливок мідних в ТОВ «Конто Ресурс», ТОВ «Інвест Експо Системи», ТОВ «Грифон Плюс», ТОВ «Галіція Апартментс» та продукти харчування, фарби, шампуні для волосся, засоби догляду за волоссям та тілом, господарські товари (рушники, серветки, одноразовий посуд), корм для тварин в інших суб`єктів господарювання. При цьому у зазначених контрагентів відсутнє придбання виливок мідних в 2019 р., у зв`язку із чим за висновком перевірки наявні об`єктивні ознаки неможливості фактичного здійснення операцій з постачання виливок мідних, ймовірне уникнення ТОВ «Волинь-Мет» виконання свого обов`язку із сплати ПДВ по операціях із реалізації виливок мідних та використання цих схем ухилення від сплати податків.

Аналогічно, придбання виливок мідних у ТОВ «Галич-Мет», походження яких не відслідковується по ланцюгу постачання: податковий ТОВ «Тобакко Трейдінг» складається із придбання виливок мідних в кількості 710 т на суму 119620800 грн, в т.ч. ПДВ 19936800 грн, в ТОВ «Гранд Мегатур», та фарби, шампуні для волосся, засоби догляду за волоссям та тілом, господарські товари (рушники, серветки, одноразовий посуд), чушки алюмінієві в інших суб`єктів господарювання. У ТОВ «Тобакко Трейдінг» складається із придбання виливок мідних в придбання виливок мідних 2019 р. відсутнє, платником податків придбавались алкогольні напої, тютюнові вироби, продукти харчування, одяг, запчастини, корм для тварин, взуття, м`ясо, субпродукти та інше. У зв`язку із цим за висновком перевірки наявні об`єктивні ознаки неможливості фактичного здійснення операцій з постачання виливок мідних, ймовірне уникнення ТОВ «Галич-Мет» виконання свого обов`язку із сплати ПДВ по операціях із реалізації виливок мідних та використання цих схем ухилення від сплати податків.

З огляду на вищезазначене, на аналізі ланцюгів постачання перевіряючим співробітником податкового органу зроблено висновки про нереальність операцій з постачання товарів, які не надавалися в обсязі, зазначеному у складених документах, та неможливістю їх реального постачання у зв`язку з відсутністю або недостатністю у «постачальника» необхідного управлінського персоналу, виробничих активів, матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва, зберігання й транспортування товарів, надання послуг на підставі ст. 72 ПКУ.

При цьому, колегією суддів встановлено, що до перевірки, додатково до первинних документів щодо виконання договорів, надано лист від 26.12.2019 № 10, згідно якого отримана ПММ «Тумен» заготівка мідна для волочіння (катанка) не підійшла технологічному процесу, тому не була використана для виробництва кабелю та була реалізована ТОВ «ТД «ГАЛ-КАТ» згідно договору від 02.09.2019 та оформлених податкової накладної від 02.09.19 № 2, ТТН від 02.09.19 № ОД0017916, видаткової накладної від 02.09.19 № ОД000816, платіжного доручення від 01.10.19 № 577.

Також згідно листів ТОВ «Галич-Мет», відповідно до договору на переробку давальницької сировини від 15.04.19 № 15/04/19, давальницьку сировину (виливки мідні (ДСТУ ЕН 1982:2006) було передано ТДВ «ГАЛ-КАТ», виробничому підприємству, що здійснює виготовлення напівфабрикатів мідних, у т.ч. СПМЖ, дроту мідного електротехнічного. Після переробки сировини на продукцію ТОВ «Галич-Мет» реалізував продукцію ПМП «ТУМЕН» відповідно до умов договору № 7 від 17.04.2019.

При цьому, в листопаді 2019 р. контролюючим органом на адресу ПМП «ТУМЕН» надіслані запити щодо надання податкової інформації стосовно взаємовідносин з ТОВ «Волинь-Мет» за період липень 2019 р. (№ 4398/10/15-32-05-08-07 від 22.11.19); з ТОВ «Галич-Мет» за серпень-вересень 2019 р. (№ 4919/10/15-32-05-08-07 від 28.11.19), на які позивачем надано пояснення та копії документів щодо господарських операцій, а також їх подальшому реалізації, пов`язаної з придбанням товарів.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що наявні податкові накладні та первинні документи дають можливість визначитися із суттю, змістом та обсягом господарських операцій, ідентифікувати їх учасників та перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку, а тому у ході перевірки ПМП «ТУМЕН» подана вся необхідна первинна документація та інші докази на підтвердження реальності господарських операцій, а також того, що укладені угоди мали на меті настання дійсних правових наслідків, що обумовлені ними.

Водночас, слід зазначити, що усталеною є практика Верховного Суду, яка полягає в тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні незначні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Не підтверджено відповідачем й невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагентів трудових та інших ресурсів, які були необхідні, однак відсутні.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у контрагента-постачальника матеріально-технічних ресурсів, достатньої кількості трудових ресурсів, відсутність товарів по ланцюгу постачання, документа про перевезення товару або його дефекти чи дефекти в первинних документах - саме по собі не є безумовною підставою для висновку, що господарської операції не було.

Первинні документи, на підставі яких сформовано дані податкового обліку, підлягають оцінці з урахуванням всіх обставин, в тому числі, й обставин щодо характеру діяльності постачальника. Лише сукупність обставин може свідчити на користь або проти висновку щодо фактичного проведення господарських операцій.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.09.2018 у справі №820/477/18, від 11.09.2018 у справі №815/6105/17, від 11.09.2018 у справі №821/995/17, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 16.05.2018 у справі №2а-0870/12052/11, від 06.06.2019 у справі №815/2968/18, від 19.02.2019 у справі №825/1493/14, від 04.09.2018 у справі №820/908/18, від 02.10.2018 у справі №804/7239/15.

При цьому, за наявності викладених в акті перевірки сумнівів щодо факту здійснення поставок товару за договорами, контролюючий орган мав би зробити запити про проведення зустрічних звірок для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних, але це не зробив. Натомість відповідач обмежився наявною в його розпорядженні податковою інформацією, яка була покладена в основу висновків про безтоварний характер операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем як до перевірки, так і до суду надано копії ТТН, що містять відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, та є доказами фактів перевезення (переміщення) товарів. Водночас факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього підтверджуються іншими первинними документами, що у свою чергу були надані позивачем під час перевірки та до суду.

Отже, слід зазначити, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Такий правовий висновок викладено в постанові ВС від 13 серпня 2020 року по справі № 520/4829/19.

Апелянтом не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів, якщо така мала місце.

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від господарських та виробничих можливостей контрагента. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

При цьому, з огляду на сталу судову практику викладену вище, колегія суддів зазначає, що обставини, зазначені відносно контрагентів позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи апелянта.

Колегія суддів зазначає, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем під час перевірки не було досліджено всі обставини, що мають значення для встановлення дотримання своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з боку позивача, крім того під час розгляду справи у суді не надано доказів, які б переконливо могли підтвердити висновки про нереальність здійснених господарських операцій або безоплатне отримання позивачем товару, при цьому позивачем були надані документи та пояснення по кожному твердженню, що спростовують аргументи апелянта викладені в апеляційній скарзі та надані суду під час розгляду справи в суді.

Отже, з урахуванням наданих позивачем документів та пояснень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи дійшов вірного та обґрунтованого висновку, з огляду на презумпцію правомірності рішення платника податків, про наявність правових підстав для задоволення позову.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець