Справа № 120/18789/21-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18789/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

15 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до Вінницької митниці, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати:

- наказ № 205 від 25.06.2020 про проведення документальної невиїзної перевірки щодо позивачки;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2020 № 9 про збільшення позивачці грошового зобов`язання за платежем "мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами" на загальну суму 2270,46 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2020 № 9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів" на загальну суму 454,09 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги та скасувати податкові повідомлення рішення №№ 9, 9 від 31.08.2020 року.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Так, апелянт зазначає, що позапланова невиїзна перевірка була проведена відповідачем за відсутності правових підстав, а про проведення перевірки позивача не було повідомлено у встановленому законом порядку за місцем її реєстрації. Окремо представник позивача звертає увагу на те, що наказ на перевірку не містить посилань на підстави проведення перевірки та конкретизацію об`єкта перевірки.

Крім того, представник позивача не погоджується із правомірністю донарахування грошових зобов`язань згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо непідтвердження преференційності походження товару (легкового автомобіля) під час його ввезення на митну територію України.

Так, апелянт зазначає, що під час здійснення митних процедур відповідачу були надані всі необхідні документи, що підтверджують країну походження товару та, відповідно, наявність пільг зі сплати мита та податку на додану вартість. Відтак в діях позивача відсутні порушення вимог чинного законодавства щодо митного оформлення товару та застосування преференційного режиму розмитнення.

20 червня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводі, оскільки прийнятті на підставі акту перевірки податкові повідомлення-рішення про збільшення позивачці суми грошового зобов`язання, в тому числі нараховані штрафні санкції є правомірними та не підлягають скасуванню.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 червня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що від імені позивача митним брокером ТОВ "ЕНЕРГОТРАНЗИТ+" за МД від 21.08.2017 № UA401010/2017/029399 задекларовано товар: "Легковий автомобіль, що був у використанні, марки "CITROEN"; модель СЗ; ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення - 2013; модельний рік виготовлення - 2013; дата першої реєстрації - 03.06.2013; тип двигуна - дизельний; потужність - 50кВт; робочий об`єм циліндрів - 1398 см куб; номер двигуна не встановлено; тип кузова - хетчбек; кількість місць для сидіння згідно свідоцтва про реєстрацію - 5; категорія транспортного засобу - МІ; колісна формула - 4x2; колір - сірий; призначений для використання по дорогах загального користування; транспортний засіб не містить в своєму складі передавачі та передавачі або приймачі; виробник Аutomobiles CITROEN; країна виробництва - FR; торгівельна марка - "CITROEN".

Транспортний засіб ввезений на територію України відповідно до рахунку-фактури (Інвойс) від 10.08.2017 № 202, придбаний гр. ОСОБА_1 у компанії "INTER CARS" (Бельгія). Фактурна вартість автомобіля - 3050 EUR (за курсом 29,92573100) - 91273,48 гри, митна вартість - 100909,56 грн.

Наказом Подільської митниці Держмитслужби № 205 від 25.06.2020 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України (далі МК України) було призначено проведення документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення товарів за МД від 21.08.2017 № UA401010/2017/029399 гр. ОСОБА_1 .

За результатами проведення перевірки встановлено порушення вимог ст. 281 МК України в частині законності отримання позивачкою пільг під час ввезення на митну територію України легкового автомобіля, у зв`язку з непідтвердженням преференційного походження товару, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита на суму 1816,37 грн, а також порушення вимог п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України (далі ПК України), внаслідок чого відбулося заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 363,27 грн.

За наслідком проведеної перевірки, Подільською митнецею Держмитслужби було прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.08.2020 за № 9 на суму 2270,46 грн, в тому числі штрафні санкції у розмірі 454,09 грн, та від 31.08.2020 за № 9 на суму 454,09 грн, в тому числі штрафні санкції в розмірі 90,82 грн,

06.09.2021 позивач отримала лист відповідача від 26.08.2021 за № 7.12-1/19/10/1178, в якому повідомлялося про наявність у неі несплачених узгоджених грошових зобов`язаннях, нарахованих за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки. До листа було додано податкові повідомлення-рішення від 31.08.2020 № 9 та № 9.

Не погодившись з такими рішеннями, 10.09.2021 позивач звернулася до Державної митної служби України зі скаргою, в якій, серед іншого, вказувала на те, що вона не отримувала ані повідомлення про початок перевірки, ані акту перевірки, ані оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Однак рішенням від 24.09.2021 за № 08-1.6/10-06/10/8876 у задоволенні скарги позивача було відмовлено, а зазначені рішення залишено без змін.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просила суд визнати протиправними та скасувати:

- наказ № 205 від 25.06.2020 про проведення документальної невиїзної перевірки щодо позивача;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2020 № 9 про збільшення позивачці грошового зобов`язання за платежем "мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами" на загальну суму 2270,46 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2020 № 9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів" на загальну суму 454,09 грн.

Досліджуючи матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року - закрито провадження у даній адміністративні справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Подільської митниці Держмитслужби № 205 від 25.06.2020 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 ".

Вказана ухвала позивачем оскаржена не була, у зв`язку з чим, колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу № 205 від 25.06.2020 про проведення документальної невиїзної перевірки.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, однією з підстав для скасування спірних податкових повідомлень рішень є порушення відповідачем процедури проведення перевірки.

Надаючи оцінку доводам апелянта в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з 4.3,4 ст.351 Митного кодексу України, документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам фіскального органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, вищенаведеними нормами Митного кодексу України встановлені умови, порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок та порядок їх проведення, зокрема документальних невиїзних. З відомостями про дату початку та місце проведення перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вимог ч.4 ст.351 МК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Положеннями п.42.2 ст.42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Отже, законом передбачений обов`язок митного органу надіслати або вручити платнику податків повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки з питань державної митної справи до початку проведення такої перевірки.

Як було зазначено вище, Подільською митницею Держмитслужби було видано наказ №205 від 25.06.2020р. про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання гр. ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи. Підставою проведення позапланової документальної перевірки у наказі зазначено п.2 частини 2 ст.351 МК України.

За змістом п.2 ч.2 ст.351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі:

надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

При цьому, як вбачається зі змісту вступної частини Акту перевірки та підтверджено самим відповідачем, 30.06.2020р. ним на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено письмове повідомлення від 26.06.2020 року №10 про проведення з 01.07.2020 року документальної невиїзної перевірки.

При цьому, як вбачається із вище зазначеного повідомлення, останнє ОСОБА_1 було направлено за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, як зазначає апелянт, вона ніколи не проживав за вищезазначеною адресою, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи від 03.1 1.2021 р №81786.

Досліджуючи зміст вказаної довідки, судом апеляційної інстанції встановлено. що позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 22.02.2018 року по теперішній час.

Дані обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого, адресою позивача є: АДРЕСА_2 (даний запис до реєстру внесено 02.08.2018р. за № 0062389)

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що до вказаної вище дати позивач проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , про що є відповідні дані в самому акті перевірки (стор.2 Акту).

Таким чином, вказані відомості свідчать, що позивач рекомендований лист, яким відповідачем було направлено повідомлення про перевірку, не отримувала, а відтак, і не могла бути обізнаною про перевірку.

А відтак, посилання відповідача на норми пп.42.5 Податкового кодексу України, згідно якої, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцем знаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні по вручення із зазначенням причин невручення, є безпідставними та неправомірними.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

У відповідності до вимог ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що повідомлення про початок проведення невиїзної документальної перевірки, до початку проведення такої, позивачу не було вручено, також позивача не було ознайомлено з наказом про її проведення. Вказані обставини відповідачем не спростовані, жодних належних та достатніх доказів на спростування встановлених судом апеляційної інстанції обставин відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано та матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що ст. 350 Митного кодексу України визначено права та обов`язки посадових осіб підприємства, що перевіряється, під час проведення документальних перевірок.

Так, у відповідності до ч.1 вказаної статті, посадові особи підприємства, що перевіряється, мають право:

1) вимагати від посадових осіб митного органу повідомлення підстав для проведення перевірки, пред`явлення посвідчення на право проведення перевірки, службових посвідчень посадових осіб митних органів, які проводитимуть перевірку, а також надання копії наказу митного органу про проведення перевірки;

2) надавати посадовим особам митного органу, які проводять перевірку, письмові заяви, зауваження, пояснення з питань, що стосуються перевірки;

3) запитувати у посадових осіб митного органу та отримувати від них інформацію щодо положень законодавства, що стосуються питань перевірки;

4) надавати посадовим особам митного органу всі наявні у їх розпорядженні документи та відомості, що підтверджують процедури декларування та митного оформлення товарів до відповідного митного режиму, а також дотримання вимог законодавства з питань митної справи;

5) вимагати від посадових осіб митного органу перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь підприємства;

6) звертатися до митного органу, посадові особи якого проводять перевірку, з клопотанням про продовження строку подання документів, строку проведення перевірки;

7) подавати письмові зауваження або заперечення до акта перевірки у разі незгоди з викладеними в ньому фактами та обставинами, вимагати розгляду цих зауважень або заперечень посадовими особами митного органу по суті та долучати їх до акта, що складається за результатами перевірки;

8) отримувати у посадових осіб митного органу після закінчення перевірки примірник акта (довідки), що складається за результатами перевірки;

9) оскаржувати рішення, прийняте митним органом за результатами перевірки;

10) складати розрахунок збитків та/або шкоди, заподіяних підприємству у зв`язку з проведенням документальної перевірки, та вимагати в установленому законом порядку відшкодування таких збитків та/або шкоди, а також долучати зазначений розрахунок до акта, що складається за результатами перевірки, як його невід`ємний додаток.

Проте, оскільки позивач не отримувала відповідного повідомлення про від 26.06.2020 року № 10 про проведення з 01.07.2020 року документальної невиїзної перевірки, зазначені процедурні порушення допущені відповідачем призвели до позбавлення ОСОБА_1 визначеного законом права надання документів, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним, а саме 30.06.2020 року. (не пізніше першого робочого дня, наступного за днем початку документальної перевірки - ч.1 ст. 350 МК України).

Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм чинного законодавства, а також дослідивши обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку відповідачем було незаконно розпочато та проведено документальну перевірку, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.03.2018р. (справа №1570/7146/12) та від 24.10.2018р. (справа №808/1746/15).

У зв`язку з чим, колегії суддів приходить до висновку, що зважаючи на вказані порушення, допущені відповідачем при проведенні документальної перевірки, свідчать про протиправність дій відповідача.

Отже, за результатами розгляду справи колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо проведення документальної перевірки призводять до відсутності правових наслідків такої, а тому акт про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи від 10.07.2020 року № 0007/20/7.12-19/ НОМЕР_2 не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 , за яке оскаржуваними податковим повідомленнями-рішеннями до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення №9,9 від 31.08.2020 року, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Отже, з урахуванням того, що при оскарженні податкових повідомлень-рішень платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення, колегія суддів вважає, що встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність, а тому відсутня необхідність перевірки порушень позивачем вимог Податкового та Митного законодавства, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Враховуючи факт встановлення судом апеляційної інстанції наявності порушення в діях відповідача норм Податкового та Митного законодавства в частині проведення документальної перевірки, тому прийняті за її наслідком податкові повідомлення - рішення №9,9 від 31.08.2020 року є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №9 №9 від 31.08.2020 року, винесені Подільською митницею Держмитслужби.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.