Справа № 420/25954/21
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради (вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада (площа Думська, 1, м. Одеса, 65026) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради до Головного управління Берко Олексія Івановича, третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада, в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача привести до первинного стану об`єкт будівництва, а саме до 29,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення самочинно реконструйованого об`єкту.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що загальна площа будинку за адресою: АДРЕСА_2 збільшилась з 29.08 кв.м до 99 кв.м. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.07.2011 по справі №1519/2-4979/2011 суд визнав за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 99 кв.м. В подальшому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської областi Мельник Тетяною Іванівною внесено зміни до права власності (індексний номер рiшення 33115229 вiд 14.07.2020), вiдповiдно до яких загальна площа об`єкту змінилася з 99 кв.м на загальну площу 128 кв.м.

20.02.2020 року в ході проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єктi будiвництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що відповідач виконує будiвельнi роботи з реконструкції житлового будинку, зазначеного у технiчному паспорті від 10.11.2011 лiт. «А», шляхом будівництва прибудови 1-го поверху і надбудови приміщень другого поверху та улаштування конструкції даху з покрівлею, що підтверджується матеріалами фото фіксації за відсутності відомостей стосовно реєстрації документів, які надають право на виконання будівельних робіт. При цьому, відповідачем під час перевірки не надано документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою. За результатами перевірки відносно відповідача складено, зокрема, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівноп дiяльностi, будівельних норм, стандартів і правил з терміном на його виконання.

23.09.2021 року під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не виконані вимоги припису, а саме - не отримані документи, які дають право на виконання будiвельних робіт та не демонтовано самочинно збудовану прибудову та приміщення другого поверху, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином представник позивача зазначає, що вказаний об`єкт є самочинною забудовою та підлягає безумовному знесенню.

Також представник позивача зазначає, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа Управлінням до ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької М.Є., державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Одеська міська рада про скасування рішень державних реєстраторів.

Ухвалою суду від 22.12.2021 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 04.01.2022 року вручена відповідачу 14.01.2022 року. Відповідачем станом на 15.08.2022 року не подано до суду відзив на позов.

Ухвалами суду від 20.01.2022 року та від 15.02.2022 року повернуто Управлінню державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради заяву про збільшення позовних вимог.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що Управлінням державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради на підставі наказу Управління №01-13/1ДАБК від 02.01.2020, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування містобудівного законодавства (вх. №01-17/32-гл вiд 28.01.2020 року) (а.с.15) та направлення для проведення позапланового заходу від 04.02.2020 №000160 (а.с.16), проведена позапланова перевірка дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єктi будiвництва, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок 1-ий Хiмiчний, буд. 42.

За результатами перевірки відносно ОСОБА_1 складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 20.02.2020 року №000160 під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_2 встановлено факт виконання будівельних робіт з реконструкції домоволодіння, зазначеного у технiчному паспорті від 10.11.2011 лiт. «А», шляхом будівництва прибудови 1-го поверху і надбудови приміщень другого поверху та улаштування конструкції даху з покрівлею. Також вказано, що ОСОБА_1 під час перевірки не надав проектну документацію на будівництво та документи, які дають право на виконання будівельних робіт і документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою (а.с. 17-37).

Приписом Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради від 20.02.2020 року зупинено виконання будівельних робіт з 20.02.2020 року; зобов`язано отримати, в установленому законом порядку, документи які дають будiвельних робіт або привести самочинно реконструйоване домоволодіння у відповідність до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5858528 від 08.07.2013 року та технічного паспорту, виготовленого станом на 10.11.2011 року, шляхом знесення самочинно збудованоп прибудови та приміщень другого поверху у термін до 20.04.2020 року (а.с. 45-50).

Крім того, складено протокол від 20.02.2020 про порушення ОСОБА_1 п.1 ч.1 ст. 34, абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Мінстрів України №466 від 13.04.2011 року, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.96 КУпАП (а.с.38-44).

Постановою про адміністративне правопорушення від 05.03.2020 року №108720 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн (а.с.51-56).

09.07.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської областi Мельник Тетяною Іванівною внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо домоволодіння реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, загальна площа якого складає 128 кв.м, житлова площа 97,9 кв.м (а.с.82-84).

23.09.2021 року Управлінням державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради на підставі направлення для проведення позапланово заходу №000484 від 04.08.2021 року, складений акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 23.09.2021 року №000484 під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_2 встановлено не виконання ОСОБА_1 вимог припису від 20.02.2020 року, а саме: не отримання документів, які дають право на виконання будiвельних робіт та не демонтував самочинно збудовану прибудову та приміщення другого поверху, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 89-106).

Постановою про адміністративне правопорушення від 30.09.2021 року №246721 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн (а.с.112-116).

Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з даним позовом про знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI (надалі Закон №3038-VI) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Частиною 1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999р. № 687-XIV (надалі Закон №687-XIV), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом №3038-VI.

Відповідно до ч.ч.1, 4 та 7 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Водночас, положення ст.38 Закону №3038-VI встановлюють перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, є неможливою; 3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

При цьому, вищезазначеними нормами встановлено лише два способи усунення порушень у разі істотного відхилення від проекту, а саме: проведення перебудови або приведення об`єкта до попереднього стану.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

Водночас, визначальним та достатнім є встановлення у сукупності та послідовності фактів здійснення відповідачем будівництва без документів, що дають право на це, у тому числі без належно затвердженого проекту та не виконання вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення.

Тягар доказування наявності перелічених фактів та умов покладається на суб`єкта владних повноважень, що звертається до суду, проте їх перевірка здійснюється судом.

Суд вважає, що зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництва передує саме наявність вищезазначених обставин.

При цьому, Верховним Судом сформовано правовий висновок у постанові від 29.01.2020 року по справі №822/2149/1 про те, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва.

Отже, для задоволення позову у цій справі необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Верховний Суд дійшов висновку, що знесення самочинного будівництва як крайня міра можливе за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами неможлива, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови, тобто, використані усі передбачені законодавством України заходи реагування (постанови від 07.09.2018 року у справі №813/6284/18; від 17.07.2018 року у справі № 820/3186/16).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 ст.76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Суд враховує, що позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості перебудови об`єкту або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Також, матеріали справи не містять жодних доказів спорудження будинку з істотним недотриманням будівельних норм та порушення зведеним будинком суспільних інтересів або прав інших осіб.

Водночас, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.07.2011 по справі №1519/2-4979/2011 визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 99 кв.м., яке складається з літ.А - житловий будинок: кухня (літ.1-1) гл.24,4 кв.м., житлова (літ.1-2) - 23,0 кв.м., коридор (літ.1-3) - 8,0 кв.м., житлова (літ.1-4) - 19,8 кв.м., житлова (літ.1-5) - 11,2 кв.м., житлова (літ.1-6) - 12,6 кв.м. убиральня (літ.В), №1-3 огорожа, розташовані на земельнiй дiлянцi площею 194 кв.м (а.с.61-62).

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 загальною площею 99 кв.м., що підтверджується Записом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який внесено на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.07.2011 по справі №1519/2-4979/2011 (а.с. 82-84).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 04.11.2021 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 загальною площею 128 кв.м., житлова площа 97,9 кв.м (а.с.82-84).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, що є необхідним для підтвердження права власності, і самостійного значення для виникнення права власності немає, оскільки визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Матеріали справи не містяться належних й достатніх доказів того, що право власності відповідача зареєстровано з порушенням вимог законодавства.

При цьому, щодо доводів позивача про оскарження ним до Малиновського районного суду міста Одеси рішення державних реєстраторів від 06.07.2013 №1 та від 14.07.2020 №1 суд зазначає наступне.

Згідно ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 23.11.2021 року по справі №521/18780/21 у відкритті провадження за позовом Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької М.Є., державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України. Роз`яснено позивачу право звернення із позовом в порядку КАС України до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду судом встановлено, що позивачем не оскаржувались рішення державних реєстраторів від 06.07.2013 №1 та від 14.07.2020 №1 у порядку, передбаченому законом.

Таким чином право власності відповідача на домоволодіння реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, загальна площа якого складає 128 кв.м, житлова площа 97,9 кв.м не скасоване, а зносити житловий будинок, який вже зареєстровано як власність, за вимогами про самочинне будівництво до 29,8 кв.м є неможливим.

Крім того, відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Отже, особу може бути позбавлено її майна лише в інтересах суспільства, на умовах. передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинно бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виробив критерії оцінки дотримання ст.1 Першого протоколу. Вони наводяться у багатьох рішеннях. Наприклад, у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04. пункти 38-39) ЄСПЛ навів загальні принципи застосування статті 1 Першого протоколу: ця стаття по суті гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою;

будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним;

вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції.

Щодо мети втручання, то ст.1 Першого протоколу до Конвенції допускає можливість втручання у право на мирне володіння майном виключно «в інтересах суспільства».

Крім того, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р., кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У спірних правовідносинах інтерес фізичних осіб на використання належних їм на праві приватної власності квартир та нежитлових приміщень, побудованих відповідачем у будинку АДРЕСА_3 , не виключається з-під охорони за ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та ст.1 Протоколу Першого до Конвенції.

Такий інтерес у даному випадку (збереження об`єкту будівництва) є конкретним, чітко сформульованим і має з достатньою визначеністю окреслені у часі параметри.

Заявлена ж позивачем вимога спрямована на припинення фізичного існування речі матеріального світу - частини будинку, тобто на знищення частини будинку як такої.

За умови недоведеності позивачем виникнення реальної загрози від об`єкту будівництва правам та інтересам інших осіб, Державі або суспільства у цілому заявлена вимога не забезпечує дотримання згаданого вище балансу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача привести до первинного стану об`єкт будівництва, а саме до 29,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення самочинно реконструйованого об`єкту.

Частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради (вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада (площа Думська, 1, м. Одеса, 65026, код ЄДРПОУ 2659769) про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса

.