Справа № 320/4360/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року Київ справа № 320/4360/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.01.2022 за № 11 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку із досягненням віку у 45 років;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку із досягненням віку у 45 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 з 04.01.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку із досягненням віку у 45 років.

Додатково позивачка просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 позовна заява була залишена без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способів та встановленням строку для їх усунення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у позивачки наявній загальний страховий стаж - 39 років 09 місяців 23 дні та спеціальний (пільговий) страховий стаж - 15 років 03 місяці 00 днів, що дає право на зниження пенсійного віку та призначення пенсії на пільгових умовах, проте ГУ ПФУ в Київській області та ГУ ПФУ в Луганській області протиправно вважають, що наявність такого страхового стажу роботи в особливо шкідливих умовах праці не надає позивачці права на пенсію за єдино підставою - недосягненням відповідного віку 50 років. Відповідно до зазначених правових висновків у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) застосуванню належить стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції, що діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах. Позивачка вважає протиправними відмови відповідачів у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, що належить скасуванню.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що з 11.10.2017 порядок призначення пенсії за віком (у тому числі на пільгових умовах за Списком № 1) регулюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV. Вважає помилковим посилання позивачки на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, позаяк порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначено безпосередньо Законом № 1058-IV, а стаття 114 Закону № 1058-IV неконституційною не визнавалась. У призначенні пенсії позивачці відмовлено та надано роз`яснення, що позивачка матиме право на пенсійну виплату згідно з наданими документами після досягнення 50 років, тобто з 18.02.2025. Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області не вбачає у своїх діях порушення діючого пенсійного законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву не надав.

11.07.2022, 12.07.2022 від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначено, що особи, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, що діяла до 01.04.2015, та на момент звернення до пенсійного фонду за призначенням пенсії досягли визначеного даною статтею віку. Відповідачем не заперечується та підтверджено досягнення позивачкою на момент звернення із заявою про призначення пенсії згідно з даних електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 . Доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, вважає безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, оцінивши повідомлені сторонами аргументи/доводи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , що виданий органом 3218 від 16.06.2020, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу від 01.03.1997 серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 було укладено шлюб з ОСОБА_3 , прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_1 .

20.05.2000 подружжя Мещерякови розірвали шлюб відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_4 , після розірвання шлюбу прізвище громадянки залишилось ОСОБА_1 .

27.11.2007 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_1 .

Згідно з даними трудової книжки від 12.04.1994 серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 з 15.12.1995 прийнята на посаду бухгалтера І-категорії у фінансово-економічний відділ готельного комплексу Славутич ВО "Чорнобильська АЕС"; з 01.11.1999 переведена в ОУ кошторисний відділ техніком 1-ї категорії постійно; з 29.04.2002 переведена економістом 3-ї категорії у кошторисно-договірну групу по ПХД у тому ж відділі; з 01.06.2002 переведена на посаду економіста 2-ї категорії групи економічного супроводження робіт по об`єкту "Укриття" в економічний відділ ДСП ЧАЕС; з 01.03.2004 у зв`язку із зміною штатного розпису переведена на посаду економіста 2-ї категорії групи шифрування та обліку витрат у тому ж відділі; з 01.07.2004 переведена економістом 1-ї категорії у тому ж відділі; з 10.01.2005 у зв`язку з реорганізацією переведена економістом 1-ї категорії у планово-економічний відділ.

Відповідно до довідки від 14.02.2020 № 31022, виданою Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильська АЕС", позивачка з 01.11.1999 по 31.12.2009 була безпосередньо зайнята на роботах, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі списком № 1. Час вказаної роботи з 01.01.1988 до 01.01.2015 зараховується до стажу при призначенні пенсії у полуторному розмірі.

Згідно з довідкою від 17.02.2020 № 6739, виданою Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильська АЕС", позивачка з 01.01.2010 по 01.12.2011 працювала повний робочий день на ДСП "Чорнобильська АЕС" виконувала роботи в зоні відчуження за професією (посадою) ПЕВ-економіст, що передбачена Списком № 1.

Відповідно до наказу з особового складу від 17.03.2009 № 263-к позивачці, економісту 1-ї категорії ПЕВ, з 20.03.2009 по 05.08.2011 надано частково оплачувану додаткову відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Згідно з наказом з особового складу від 21.07.2011 № 603-к позивачку, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вважати такою, що приступила до роботи з 06.08.2011 на попередній посаді, з попередніми умовами праці.

Відповідно до посвідчення від 22.01.2008 серії НОМЕР_6 (категорія 4) має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції від 19.12.1991, із змінами і доповненнями від 01.07.1992) для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

04.01.2022 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою за призначенням пенсії згідно з п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 -56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.01.2022 № 11 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачкою пенсійного віку, а саме 50 років на момент подання заяви.

У зв`язку із отриманням рішення від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, звертаючись щодо призначення пенсії до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України за місцем офіційної реєстрації позивачки - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, 22.02.2022 позивачка повторно звернулась із заявою про надання відповіді та прийняття рішення з питання призначення пенсії безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

28.03.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області листом № 2952-4137/С-02/8-1000/22 повідомило, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається за списком № 1 - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За результатами розгляду заяви та документів 11.01.2022 винесено рішення № 11 про відмову у призначенні пенсії. Правові підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у 45 років відсутні.

Вважаючи відмови відповідачів протиправними та такими, що порушують право позивачки на пенсію, остання звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону № 796 право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України відповідно до Конституції України, гарантує Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 6, статтею 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону № 1788 (у редакції до 02.03.2015, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за - списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону № 1788, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "а" частини першої статті 13 Закону № 1788 віковий ценз набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Водночас, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058), що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058 цей закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону № 1058 пенсія за віком є різновидом пенсійних виплат в солідарній системі.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 (у його первинній редакції від 09.07.2003) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, окрім іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, Закон № 1058 у питаннях пенсійного забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 відсилав до Закону № 1788.

Разом з тим Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII було доповнено Закон № 1058 розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", у том числі статтею 114, відповідно до частин першої, другої якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Таким чином, починаючи з 01.10.2017 призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 здійснювалось на підставі Закону № 1788 та Закону № 1058, що містили ідентичні вимоги та положення.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII. Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню належать стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищезазначеного випливає, що з дати прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020, призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 також здійснюється на підставі обох вищезгаданих Законів № 1788 та № 1058, які, з урахуванням рішення Конституційного Суду України, містять різні вимоги щодо вікового цензу, а саме: Закон № 1788 встановлює за списком № 1 для жінок досягнення 45 років, у той час як Закон № 1058 - досягнення 50-річного віку.

На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Законів № 1788 та № 1058 у частині визначення віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявні колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Отже у цій справі застосуванню належать саме норми Закону № 1788 з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим ЄСПЛ напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що, якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (заява № 68385/10 та № 71378/10, пункт 35).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. The United Kingdom, № 10741/84). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права.

У пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" ЄСПЛ зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява № 28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява № 45701/99).

Неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України, Верховного Суду та практики ЄСПЛ, суд вважає, що до спірних правовідносин варто застосувати саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ).

Таким чином, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачка на дату звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, досягла 45-річного віку, мала страховий стаж 39 року 09 місяців 23 дні, стаж на роботах за списком № 1 - 15 років 03 місяці 00 днів, тож виходячи з наведених норм, мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Суд критично оцінює доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, позаяк вони спростовані вищенаведеними нормами та висновками суду.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Також у вказаній постанові встановлено, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788 "за результатами атестації робочих місць" як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера. У зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

Судом також встановлено, що під час звернення позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою за призначенням пенсії у розписці-повідомленні від 04.01.2022 (а.с.45) у графі 10 "інший документ" зазначено, що позивачкою подавались документи про атестацію робочого місця. Представниками відповідачів даний факт не спростовано, а у якості підстави для відмови у призначенні пенсії вказано лише недосягнення пенсійного віку - 50 років, з огляду на що суд вважає доведеним той факт, що атестація робочого місця позивачки за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах була здійснена належним чином.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведені норми та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Відповідача, яким Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та, відповідно, про наявність підставі для його скасування в силу встановленої протиправності.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідачі не виконали покладений на них обов`язок щодо доказування. Натомість, позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені нею доводи не спростовані відповідачами.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.01.2022 № 11, суд зазначає таке.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з Порядком № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, подаються разом із заявою встановленої форми.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви про призначення пенсії та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу в порядку черговості, який опрацьовує заяви про призначення пенсій незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів 11.01.2022 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії, позаяк відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах у 45 років.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Єдиною підставою для відмови позивачеві у призначенні пенсії у спірному випадку стало виключно не досягнення позивачкою пенсійного віку, який визначено пунктом 1 частини першої статті 114 Закону № 1058.

З аналізу наведеного випливає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у призначенні ОСОБА_1 , яка на дату звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років, мала страховий стаж роботи 39 років 09 місяців 23 дні, у тому числі на роботах за списком № 1 - 15 років 03 місяці 00 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 статті 114 Закону № 1058, є протиправною.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № п/800/259/15 бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Оцінюючи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням здійсненого розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в ДСП "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку з досягненням віку у 45 років за критеріями частини 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вона є протиправною.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах у зв`язку з досягненням віку у 45 років.

З урахуванням вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Варто зазначити, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах. Тобто, під дискреційними повноваженнями варто розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд в силу статті 245 КАС України може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2 та 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому під ефективним засобом (способом) варто розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, дійшов висновку, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії. Тобто, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскаржуваного рішення із зазначенням підстав такої відмови.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог позивачки про зобов`язання призначити пенсію, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, позаяк ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскаржуваного рішення, що було предметом судового розгляду у межах цієї справи.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи випливає, що позивачкою сплачено судовий збір на загальну суму 2977,20 грн (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень 20 копійок), що підтверджується квитанціями від 05.05.2022 № 0.0..1 та від 31.05.2022 № 0.0..1, тому зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ) від 11.01.2022 за № 11 про відмову в призначенні ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку із досягненням віку у 45 років.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, ) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку із досягненням віку у 45 років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з 04.01.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська АЕС" з 01.11.1999 по 01.12.2011 у зв`язку із досягненням віку у 45 років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ) судовий збір у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, ) судовий збір у сумі 1984,80 грн (одна тисяча вісімдесят чотири гривні 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.