Справа № 380/8259/22
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8259/22
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

16 серпня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань - Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Шали Р.М.

представника відповідача 2- Риб`як В.О.

представника відповідача 3- Дяківнич Р.Й.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника Львівської митниці Державної митної служби України та Львівської районної військової адміністрації про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Львівської митниці Державної митної служби України, Львівської районної військової адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування рішень, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, Державної казначейської служби України, в якій позивач з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

- щодо Відповідача І та Відповідача 3: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 і Львівської районної військової адміністрації, які полягають у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за погодженням з Львівською районною військовою адміністрацією, видано лист №1438 від 01.03.2022 року, який містить пропозицію до Львівської митниці незаконно відчужити належний громадянину Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) транспортний засіб марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 ;

- щодо Відповідача 1 та Відповідача 3: визнати протиправними і скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних Сил України", погоджений з Львівською районною військовою адміністрацією, в частині наказу про проведення примусового вилучення наступного майна, яке перебуває у розпорядженні Львівської митниці ДФС, а саме: OPEL Vivaro, PSR8H05;

- щодо Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1, Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, які полягають у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_1 і Львівською митницею, за погодженням з Львівською районною військовою адміністрацією, було видано акт №1 про примусове відчуження або вилучення майна від 02.03.2022 року, в частині здійснення примусового відчуження такого майна (з дотриманням пункту 4 частини першої ст. 8 та ст. 23 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"), власником якого є зберігач - Державна митна служба України, в особі Львівської митниці: легковий автомобіль торгової марки "Opel Vivaro", р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2012, двигун дизельний об`єм 1995 см куб. з ключем запалювання, порушник (особа, в якої вилучили), власник майна: Lesinski М., номер і дата первинного документу: 1644/20900/21;

- щодо Відповідача 1 та Відповідача 2: визнати протиправними дії Львівської митниці і ІНФОРМАЦІЯ_1, які полягають у тому, що Львівською митницею було складено і затверджено, а ІНФОРМАЦІЯ_1 було підписано накладну (вимогу) №29 від 02.03.2022 року, в частині передачі відправником - м/п "Рава-Руська", отримувачу - ІНФОРМАЦІЯ_1 легкового автомобіля торгової марки "Opel Vivaro", р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуск)' 2012, двигун дизельний об`єм 1995 см куб. з ключем запалювання;- щодо Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3: стягнути з Державного бюджету України на користь громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого автомобіля марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 , рік випуску: 2012, двигун дизельний, об`єм 1995,00 см куб., у сумі 340353,75 грн (триста сорок тисяч триста п`ятдесят три гривні 75 копійок);

- щодо Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3: стягнути з Державного бюджету України на користь громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 500000,00 грн (п`ятсот тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, внаслідок яких належний йому автомобіль марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 , рік випуску: 2012, двигун дизельний, об`єм 1995,00 см куб, було незаконно відчужено.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Львівська митниця листом від 12.04.2022 року №7.4 -3/21/10/7413 повідомила представника Позивача про те, що у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2002 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", пов`язаного із збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про режим воєнного стану", Закону України від 17.05.2012 №4765-VI "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р "Про передачу майна для потреб Збройних Сил", наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 МОУ від 01.03.2022 №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних Сил України", погодженого із начальником Львівської районної військової адміністрації (накладна-вимога від 02.03.2022р. №29; акт від 02.03.2022 №1 про примусове відчуження або вилучення майна), для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, проведено примусове відчуження (вилучення) майна, а саме: транспортний засіб марки "OPEL" модель " VIVARO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , 2012 p/в, об`єм двигуна 1995 см куб.

Підставою подання даного позову є, на переконання позивача, незаконне відчуження належного Позивачу транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 , що мало місце на підставі протиправних дій та рішень Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3.

Представники Львівської митниці Державної митної служби України та Львівської районної військової адміністрації подали до суду клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання представники Відповідача 2 та Відповідача 3 зазначили, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних сил України", яким відчужений транспортний засіб марки "OPEL", модель "VTVARO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , 2012 року виготовлення, об`єм двигуна 1995 см.куб., є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом відчуження автомобіля для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану. Як наслідок, скасування такого наказу не призведе до відновлення попереднього становища позивача, адже порядок отримання компенсації за примусово відчужене майно або повернення примусово відчуженого майна, що збереглося, та надання взамін іншого майна чітко визначений Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна на умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" від 17 травня 2012 року №4765-VI (далі - Закон №4765-VI) і такий порядок не передбачає випадків отримання компенсації до скасування правового режиму воєнного стану за рішенням суду про скасування наказу про відчуження. Так само визнання протиправними дій відповідачів щодо відчуження транспортного засобу не гарантує позивачу ефективного захисту його прав у спірних відносинах, адже не призведе до виникнення у відповідачів будь яких обов`язків, пов`язаних з виконанням цього рішення суду. Просили закрити провадження у справі.

Представник позивача подав заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначив наступне. Позивач просить суд не тільки визнати протиправним і скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних сил України", і визнати протиправними дії відповідачів, які призвели до незаконного позбавлення Позивача права власності на належний йому транспортний засіб. Задоволення адміністративним судом вищевказаних позовних вимог є необхідною передумовою для задоволення адміністративним судом інших позовних вимог Позивача, а саме: вимог щодо відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяних йому протиправними рішеннями та діями відповідачів.

У судовому засіданні представники відповідачів вказані клопотання підтримали з мотивів, наведених у них.

У судовому засіданні представник позивача проти вказаних клопотань заперечив, просив у його задоволенні відмовити з мотивів, наведених у запереченні.

У судовому засіданні представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Суд при вирішенні клопотань про закриття провадження у справі виходив з наступного.

У зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2002 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", пов`язаного із збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про режим воєнного стану", Закону України від 17.05.2012 №4765-VI "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р "Про передачу майна для потреб Збройних Сил", наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 МОУ від 01.03.2022 №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних Сил України", погодженого із начальником Львівської районної військової адміністрації (накладна-вимога від 02.03.2022 №29; акту від 02.03.2022 №1 про примусове відчуження або вилучення майна) для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, проведено примусове відчуження (вилучення) майна, а саме: транспортного засобу марки "OPEL" модель " VIVARO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , 2012 p/в, об`єм двигуна 1995 см куб.

Вважаючи незаконним відчуження належного Позивачу транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 , що мало місце на підставі протиправних дій та рішень Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у даній справі необхідно закрити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі 815/1121/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Суд встановив, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою з відчуженням належного Позивачу транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 , що мало місце на підставі протиправних на думку позивача дій та рішень Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що виходячи з обмеженої за колом осіб дії приписів Закону України "Про правовий режим воєнного стану", органи державної влади та органи місцевого самоврядування, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", вправі запроваджувати та здійснювати такий захід правового режиму воєнного стану як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності, лише щодо майна, яке перебуває у приватній власності громадян України та юридичних осіб України. Примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності іноземців, осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, в умовах введеного воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, законом не допускається. Таким чином, майно Позивача, як іноземця, за жодних умов не могло бути примусово відчужене органами державної влади України, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Належний Позивачу транспортний засіб на час його примусового відчуження, а також в інший час не належав до жодної з категорій майна, перелічених в абзаці першому пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р "Про передачу майна для потреб Збройних Сил." Відтак посилання відповідачів на розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р "Про передачу майна для потреб Збройних Сил" як на правову підставу примусового відчуження належного Позивачу транспортного засобу є помилковим.

Суд зазначає, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 МОУ від 01.03.2022 за № 46 «Про вилучення майна на потребу Збройних сил України», погодженим із начальником Львівської районної військової адміністрації проведено примусове вилучення наступного майна, яке перебуває у розпорядженні Львівської митниці ДФС, а саме: OPEL Vivaro, PSR8H05.

Лесінскі Мечислав Євгеній жодним чином у вказаному спірному наказі не згадується.

Отже, як вбачається із змісту спірного наказу від 01.03.2022 за № 46 він стосується Львівської митниці ДФС та Збройних Сил України, а не позивача.

Суд вважає за необхідне відзначити, що позивач не знаходиться з відповідачами у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для третьої особи - Збройних Сил України, оскільки вони набули право на автомобіль OPEL Vivaro, PSR8H05.

Також позивач не є учасником публічно-правових відносин, що склались між відповідачем та третьою особою. Позовні вимоги про скасування права третьої особи на OPEL Vivaro, PSR8H05 є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства питання щодо законності набуття Збройними Силами України майна, яке перебувало у розпорядженні Львівської митниці ДФС, а саме: OPEL Vivaro, PSR8H05.

Тобто у цій справі позивач оскаржує наказ, який стосується Збройних Сил України та Львівської митниці ДФС, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на земельну ділянку, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З аналізу положень указаних норм законодавства вбачається, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Суд враховує те, що згідно з статтею 7 Закону України від 17.05.2012 №4765-VI "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Отже, у цій справі існує спір про право цивільне, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства. Вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що оскаржуваним наказом порушуються його права як власника.

Суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 815/1568/16 вказано, що ОСОБА_4 фактично оспорює дозвіл (дії), який є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника нерухомого майна), у тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням (дією) не породжує для останнього права на звернення із цим позовом у порядку адміністративного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/288/20 зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Позивач у запереченні на клопотання відповідачів сам зазначає, що «Позивач просить суд не тільки визнати протиправним і скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних сил України", і визнати протиправними дії відповідачів, які призвели до незаконного позбавлення Позивача права власності на належний йому транспортний засіб».

З урахуванням встановлених судом обставин справи у контексті спірних правовідносин можна зробити висновок, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в цій справі виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як суб`єкт, який провів примусове вилучення майна для Збройних сил України, тобто за своєю суттю розпорядником майна у цивільних правовідносинах з іншими суб`єктами речових прав.

Вирішення цього спору буде впливати на речові права Збройних сил України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у разі прийняття ІНФОРМАЦІЯ_1 наказу про вилучення майна на потребу Збройних Сил України (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, а у вказаній ситуації було складено Акт про примусове відчуження або вилучення майна) оспорювання правомірності набуття Збройними Силами України автомобіля OPEL Vivaro, PSR8H05 має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Суд наголошує, спірний наказ стосується Львівської митниці ДФС та Збройних Сил України, а отже ОСОБА_1 не знаходиться з відповідачами у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для Збройних Сил України, оскільки вони набули право на автомобіль OPEL Vivaro, PSR8H05.

Отже, не є публічно-правовим спір щодо управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третьої особи. Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.

Звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту майнових прав позивача, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову у цьому випадку є не оскарження процедури прийняття спірного рішення суб`єктом владних повноважень, а захист майнових прав та інтересів позивача.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 727/1002/17, від 02.10.2019 у справі № 308/7411/17, від 16.10.2019 у справі № 504/1438/14-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 727/8819/16-а (провадження № 11-792апп19), у постанові від 20.10.2021 у справі № 522/2429/21 (провадження № 61-10950св21).

Таким чином, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією спірного рішення, підпадають під визначення приватноправових і з урахуванням суб`єктного складу сторін мають вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Щодо повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Суд зазначає, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3969,60 грн.

Тому з Державного бюджету України позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3969,60 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 238,242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Львівської митниці Державної митної служби України та Львівської районної військової адміністрації задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування рішень, відшкодування матеріальної і моральної шкоди- закрити.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 (63-00, Республіка Польща, Сьрода Вєлбкопольска, Ольшево, 14) судовий збір в сумі 3969,60 грн (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень шістдесят копійок).

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.08.2022.

Суддя Р.М. Брильовський