Справа № 320/3776/21
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року м. Київ справа №320/3776/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач-1), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення строку розгляду клопотання позивача від 20 жовтня 2020 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 10-18971/15-20-сгг від 17 грудня 2020 р. відповідача в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язати відповідача видати наказ про надання позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем розглянуто клопотання позивача від 20 жовтня 2020 р. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Проте, наказом відповідача від 17 грудня 2020 р. № 10-18971/15-20-сг відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0700 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва з таких підстав: частина бажаної земельної ділянки знаходиться на відстані встановлення смуги відведення меліоративного каналу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Відповідач-1, належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

29 липня 2021 р. та 30 липня 2021 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача та про зміну предмета позову. Указане клопотання обґрунтовано тим, що зміни в Земельному кодексі України обумовлюють залучення Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області в якості співвідповідача та внесення змін до позовних вимог щодо вказаного співвідповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області (далі - відповідач-2).

Крім того, вказаною ухвалою вирішено вважати правильним наступне викладення позовних вимог, які наведені в заяві:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо порушення строку розгляду клопотання від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 10-18971/15-20-сгг від 17 грудня 2020 р. Головного управління Держгеокадастру у Київській області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язати Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідач-2 надав відзив 3 листопада 2021 р, у якому позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Вказав, що до відповідача-2 клопотання позивача не надходило і предметом його розгляду взагалі не було. Відповідальність на відповідача-2 за дії та рішення відповідача-1 не покладена, а відповідач-2 не є правонаступником відповідача-1. Процедура надання вказаного позивачем дозволу детально розроблена і потребує вивчення документів, їх перевірки та дотримання вимогам нормативних актів, зокрема і щодо захисту земель захисних прибережних смуг.

12 листопада 2021 р. представник позивача подав відповідь на цей відзив, в якому наполягав на обґрунтованості позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

20 жовтня 2020 р. позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача-1 із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідач отримав клопотання позивача 26 жовтня 2020 р., що не заперечується сторонами.

17 грудня 2020 р. відповідачем прийнято наказ № 10-18971/15-20-сг про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0700 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва з таких підстав: частина бажаної земельної ділянки знаходиться на відстані встановлення смуги відведення меліоративного каналу.

Позивач не погоджується із цим наказом відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, наказом відповідача від 17 грудня 2020 р. № 10-18971/15-20-сг позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0700 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва з таких підстав: частина бажаної земельної ділянки знаходиться на відстані встановлення смуги відведення меліоративного каналу.

Суд визнає, що визначена відповідачем в оскаржуваному наказі підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не відповідає положенням частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, що є порушенням вказаної нормиЗемельного кодексу України. Зазначена обставина є цілком достатньою для скасування такого рішення відповідача.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 5 березня 2019 року у справі № 263/16220/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 263/16221/17.

Із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України "Про землеустрій" убачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті - можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок допускається лише з підстав, передбачених законом.

В силу частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У справі, що розглядалась, відповідач не навів конкретних підтверджених передбачених законом підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою згідно з поданою ним заявою та доданими до неї графічними матеріалами, а також додатково поданими документами.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що наказ відповідача від 17 грудня 2020 р. № 10-18971/15-20-сг про відмову у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а саме ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

У будь-якому разі рішення з цього приводу має бути вмотивованим та містити обґрунтування відмови із наведенням конкретних, а не загальних, підстав для цього.

Ураховуючи, що відповідачем при розгляді питання про надання дозволу не наведено передбачених законом підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою згідно з поданою заявою та доданими до неї графічними матеріалами, відсутні підстави вважати, що відповідач належно розглянув заяву позивача від 20 жовтня 2020 року.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що позовні вимоги провизнання протиправним та скасування наказу № 10-18971/15-20-сгг від 17 грудня 2020 р. відповідача в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, є обґрунтованими та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення строку розгляду клопотання позивача від 20 жовтня 2020 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, суд зазначає наступне.

Як вже було вказано судом вище, клопотання надійшло до відповідача 26жовтня2020 р., таким чином, з урахуванням положень частини 7 статті 118 ЗК України кінцевим строком для розгляду відповідачем відповідного клопотання є 26листопада 2020 року.

Суд оцінюючи вказані доводи, звертає увагу, що клопотання позивача подавалось в рамках Земельного кодексу України, яким встановлено місячний строк на прийняття рішення про надання довозу або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, проте відповідачем не було розглянуто.

При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/157/17.

Разом з тим, відповідачем надано наказ від 17 грудня 2020 р. № 10-18971/15-20-сг про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0700 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва з таких підстав: частина бажаної земельної ділянки знаходиться на відставні встановлення смуги відведення меліоративного каналу.

Отже, судом встановлено, що дійсно клопотання позивача від 20 жовтня 2020 р. (яке отримано відповідачем 26 жовтня 2020 р.) розглянуте відповідачем 12 грудня 2021 р. (за результатом якого прийнято наказ) з порушенням строку, який передбачений ч. 7 статті 118 ЗК України. Разом з тим, рішення за клопотанням прийнято, хоча і з порушенням встановленого строку. Тому визнання протиправної бездіяльності при розгляді клопотання не є належним способом захисту у цій справі, оскільки необхідно оскаржувати прийняте рішення.

З урахуванням вказаних обставин, суд зазначає, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, суд зазначає про таке.

27 травня 2021 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та перегулювання у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ (далі - Закон № 1423-ІХ).

Відповідно до вимог абз. 1 п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Згідно з вимогами абз. 2 п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (абз. 3 п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України).

Відповідно до вимог абз. 4 п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Згідно з вимогами абз. 5 п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу Україниз дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Отже, судом встановлено, що у цей час належним органом щодо надання такого дозволу є Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області. При цьому для виконання наданих повноважень саме до цього відповідача повинно було надійти звернення позивача (безпосередньо від позивача чи внаслідок передачі в установленому порядку відповідачем-1).

Разом з тим, суд бере до уваги вказані у відзиві доводи та аргументи відповідача-2 про те, що він не отримував і не розглядав клопотання позивача, яке є предметом розгляду у цій справі, не є правонаступником відповідача-1. Тому суд визнає, що за таких обставин відсутні підстави для покладення на відповідача-2 обов`язку щодо розгляду та задоволення клопотання відповідача, яке до нього не надходило і не було предметом розгляду. Це означає, що заявлені позовні вимоги до відповідача-2 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд також бере до уваги, що обставини справи, які є предметом дослідження, виникли до уведення в Україні в лютому 2022 р. надзвичайного та воєнного стану, а прийняті рішення, дії чи бездіяльність відповідача не пов`язані із уведенням воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем-1 було порушено права позивача на розгляд його звернення про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та порушено вимоги передбачені ч.2 ст. 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості частини позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Право позивача на належний розгляд заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою порушено. Отже, позовні вимоги у вказаній частині є обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з квитанцією від 28 березня 2021 р. № 0.0..1 позивачем сплачено судовий збір на суму 908 грн. 00 коп.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог присуджує позивачу 400 грн. 00 коп. понесених витрат по оплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача-1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-18971/15-20-сгг від 17 грудня 2020 р. в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області (код ЄДРПОУ - 39817550) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 400 (чотириста) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач-1 - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, адреса: вул. Серпова, 3/14, м. Київ, 03115, код ЄДРПОУ - 39817550.

Відповідач-2 - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, адреса: вул. Володимирська, буд. 33, с. Білогородка Бучанського району Київської області, 08140, код ЄДРПОУ - 04358477.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 15 серпня 2022 р.