Справа № 440/12340/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 р. Справа № 440/12340/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 (головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко) по справі № 440/12340/21

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки третя особа: Державна служба України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 189363 від 06 червня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначило, що не допускав порушень законодавства про автомобільний транспорт, тому постанова від 06.06.2021 є незаконною.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пересувний пункт габаритно-вагового контролю не відповідав Вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255, оскільки частина покриття не була твердою, містила деформації дорожнього одягу та як наслідок нерівну поверхню, що безпосередньо впливало на результати габаритно-вагового контролю. Вказує, що суд першої інстанції врахував докази, надані відповідачем в підтвердження відповідності пункту габаритно-вагового контролю Вимогам № 255 при цьому, не зазначив підстав неврахування доказів позивача на спростування вказаних обставин.

Також зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача про відсутність Методики вимірювання поосьових навантажень транспортних засобів, що здійснюють перевезення подільного (сипучого) вантажу, внаслідок чого у нього виникли обґрунтовані сумніви у достовірності результатів проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що після повторного зважування транспортного засобу, проведеного одразу після первинного відповідачем встановлено, що його осьове навантаження не перевищило нормативно допустиме. При цьому, жодних дій щодо приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу позивача у відповідність з установленими нормативами, зокрема, шляхом часткового розвантаження чи перевантаження на інший транспортний засіб ні позивачем, ні особами Укртрансбезпеки не вчинялось.

Звертає увагу, що позивача притягнуто до відповідальності за перевищення габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу без відповідного дозволу, незважаючи на те, що законодавством взагалі не передбачено можливості отримання такого дозволу для перевезення саме подільного вантажу, а відповідальність за вказане порушення має бути застосоване у вигляді плати за проїзд.

Крім того, просить врахувати, що позивача вже притягнуто до відповідальності у вигляді плати за проїзд за розрахунком № 0067054 від 25.08.2021, згідно якого останній зобов`язаний сплатити 71,82 Євро.

Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - третя особа) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ФОП ОСОБА_1 є власником транспортного засобу SCANIA, д.н.з. НОМЕР_1 , причіпу BODEX д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 60-61).

25.08.2021 у с. Григоро-бригадирівка Полтавської області вантажний автомобіль та напівпричіп завантажено насипом ріпаку врожаю 2021 р., загальною вагою 38,960 т, що відображено у товарно-транспортній накладній № 40 від 25.08.2021 (а.с. 17).

У ході рейдової перевірки, проведеної 25.08.2021 посадовими особами Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на ділянці дороги 244 км + 800 м, а/д Н-08 Полтавська область, зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 марки SCANIA, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп BODEX д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідачем о 18:19 здійснено габаритно-ваговий контроль зазначеного вище транспортного засобу та встановлено перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме: навантаження на одиничну вісь 13,30 тон, при допустимих 11 тон, що підтверджується талоном № 797 (а.с. 53).

За наслідками габаритно-вагового контролю транспортного засобу Укртрансбезпеки 25.08.21 складено довідку № 050084 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт № 0067054 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів та акт № 250383 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 42, 50, 51).

На підставі вказаних документів, відповідачем сформований розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0067057 від 25.08.2021 (а.с. 48).

25.08.2021 Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки направило на ФОП ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с. 43, 47).

За результатами розгляду справи про порушення позивачем Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями), відповідач прийняв постанову № 189363 від 06.09.21 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн (абзац 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт") (а.с. 41).

Не погодившись з постановою відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без отримання спеціального дозволу та правомірність застосування до ФОП ОСОБА_1 , адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, дотриманням габаритно-вагових параметрів визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В пункті 16 Порядку №1567 серед іншого встановлено, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт», з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. (ч. 4 ст. 48 Закону № 2344-III).

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначено Порядком № 1007/1207.

Згідно з пунктом 4 даного Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, серед іншого, визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31№ Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку. Пунктами 5 6 даного Порядку регламентовано повноваження працівників підрозділів МВС та Служби автомобільних доріг.

Виходячи зі змісту пунктів 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення. Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Згідно із абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що факт порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено за результатами габаритно-вагового контролю, згідно яких навантаження на одиничну вісь перевищує нормативно-встановлені параметри 13,3 тон, замість встановленої 11 тон, що підтверджується довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю 25 серпня 2021 року № 150084 та талоном № 797, сформованим ваговим комплексом (а.с. 50, 53).

З наведеного вбачається, що перевищення на одиничну вісь становить 2,3 т, що більше нормативно допустимого.

Таким чином, маса навантаження перевищує норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, що в свою чергу дозволяється лише за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів позивач під час перевірки не надав та матеріали зазначеного не містять.

Доводи апелянта щодо безпідставного не врахування судом талону № 807, складеного за результатами повторного зважування транспортного засобу, яким встановлено відсутність перевищення нормативних вагових параметрів, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що первинне зважування відбулося 25.08.21 о 18:19. згідно талону № 797, : вісь 1 - 7810 кг, вісь 2 - 13 300 кг, вісь 3 - 5 670 кг, вісь 4 - 5 820 кг, вісь 5 - 5 610 кг, всього 38 210 кг (а.с. 53).

Вищевказана вага відповідає вазі зазначеній в товарно-транспортній накладній № 40 від 25 серпня 2021 року, брутто 38 960 кг.

Повторне зважування , згідно талону № 807 відбулося в цей же день о 19:34: вісь 1 - 6 640 кг, вісь 2 - 10 250 кг, вісь 3 - 6 440 кг, вісь 4 - 6 760 кг, вісь 5 - 6 650 кг, всього 36 740 кг (а.с. 56).

Тобто, загальна вага за вказаний період часу зменшилась із 38 210 кг до 36 740 кг.

При цьому, колегія суддів зауважує, що п. 24 Порядку №879 передбачає можливість повторного зважування транспортного засобу після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами та можливість продовження подальшого руху в разі не виявлення фактів перевищення габаритно-вагових параметрів.

Позивач зазначає, що жодних дій щодо приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативам ні водієм, ні інспекторами Укртрансбезпеки не вчинялось, проте не викладає обставин, які слугували підставою для повторного зважування після спливу майже 1 години з моменту первинного зважування, що свідчить про їх відсутність.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо врахування в якості належного доказу талону № 797, виданого під час первинного зважування, в підтвердження факту перевищення транспортним засобом встановлених законодавством вагових норм. Крім того, дані, встановлені талоном № 797 позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики, якою мають керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, колегія суддів відхиляє, оскільки з 08.09.2017 пункт 19 Порядку № 879, який передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, було виключено згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" від 30 серпня 2017 року № 671.

Крім того, відсутність методики, затвердженої Мінекономрозвитку, не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 (справа №819/1381/16).

Щодо доводів скаржника, що законодавством взагалі не передбачено можливості отримання дозволу на перевезення подільного вантажу, який перевищує встановленні вагові нормативи, що в свою чергу виключає застосування штрафних санкцій на підставі ч.1 ст. 60 Закону № 2344-III, оскільки штрафні санкції застосовуються саме за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

Колегія суддів зазначає, що оскільки рух транспортних засобів з перевищенням встановлених вагових норм, у разі перевезення подільних вантажів, автомобільними дорогами забороняється, то, відповідно, відсутня і можливість отримання дозволу на перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених вагових норм.

Таким чином, за наявності порушення при перевезенні подільного вантажу (перевищення вагових норм), що мало місце у спірному випадку, позивач взагалі не мав і не міг набути права (отримати дозвіл) перевозити такий вантаж автомобільними дорогами.

Але, вказані обставини не можуть свідчити про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі абз. 16 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III.

Так, положення абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі якого позивача притягнуто до відповідальності, передбачають такі кваліфікуючі ознаки правопорушення як: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% та перевезення такого вантажу без відповідного дозволу.

Отже, сам факт перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових норм є підставою для застосування штрафних санкцій, за умови відсутності дозволу на таке перевезення, оскільки, як зазначено вище, законодавством передбачена у певних випадках можливість перевезення вантажу, з перевищенням встановлених вагових норм, за наявності відповідного дозволу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність вищенаведених аргументів позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність пересувного пункту габаритно-вагового контролю Вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених (далі - Вимоги).

Пунктами 1-3 розділу ІІ Вимог передбачено, що габаритно-ваговий контроль пересувними пунктами здійснюється на спеціально обладнаних ділянках доріг I - IV категорій.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина ІІ. Будівництво» у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: 1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; 2) рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом Ј 3 проміле; 3) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу; 4) ширину не менше ніж 7,0 м.

Судом встановлено, що на підтвердження відповідності пересувного пункту габаритно-вагового контролю Вимогам відповідачем надано сертифікат відповідності № UA.TR.113-0076-18 версія 2 від 11 вересня 2020 року, Декларацію про відповідність № 2050 та акт обстеження від 31.03.2021 (а.с. 54-55, 63).

Актом обстеження від 31 березня 2021 року, встановлено, що майданчик відповідає вимогам контрольно-вимірювального та пунктів габаритно-вагового контролю, що затверджені постановою КМУ № 879 від 27 червня 2007 року та Вимогам облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 липня 2016 року № 255.

Зазначені документи, на переконання суду, підтверджують той факт, що зважування транспортного засобу проводилось посадовими особами відповідача у пункті габаритно-вагового контролю, який відповідає Вимогам № 255, а тому підстави для сумніву у достовірності результатів зважування відсутні.

На спростування вказаних обставин та в підтвердження доводів, що частина покриття, на якій проводилось зважування, не була твердою, містила деформації дорожнього одягу та як наслідок нерівну поверхню позивачем надано фотознімки.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що фотознімки не є належними та допустимими доказами невідповідності пересувного пункту в розумінні ст. ст.73,74 КАС України, оскільки містять лише зображення певного відрізку дорожнього покриття, та не містять інформації щодо якісних характеристик дорожнього покриття, а отже не спростовують надані відповідачем та враховані судом докази щодо відповідності пересувного пункту вимогам законодавства.

Доводи скаржника, що його вже притягнуто до відповідальності шляхом складення розрахунку плати за проїзд № 0067054 від 25.08.2021 колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

У відповідності до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі № 814/1460/14, зауважив, що чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у виді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Тобто, в такому випадку плата за проїзд є компенсацією руйнування автомобільних доріг України.

Натомість, така плата не звільняє особу від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема щодо дотримання вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною 1 цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, протиправності у його діях під час проведення рейдової перевірки та прийняття спірної постанови судом не встановлено, відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 по справі № 440/12340/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова