Справа № 200/19311/21
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року Справа№200/19311/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області (далі відповідач 1), ГУ ПФУ в Херсонській області (далі відповідач 2) в якому просив: визнати протиправними дії відповідача 2 щодо відмови в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача 1 призначити йому пенсію на пільгових умовах згідно з чинним законодавством України з моменту подання заяви від 24.06.2021 з урахуванням періодів пільгового стажу.

Ухвалою від 09.01.2022 позов залишений без руху та наданий позивачу строк протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

19.01.2022 від позивача поштою надійшла уточнена позовна заява із визначенням другого відповідача - ГУ ПФУ в Херсонській області (далі відповідач 2) та сплачено судовий збір та уточнені позовні вимоги.

Ухвалою від 24.01.2022 продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви від 09.01.2022. Надано позивачу строк протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду: - копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів для надіслання судом відповідачу - 2.

02.02.2022 надійшла заява про усунення недоліків, а саме додано позовну заяву з додатками для відповідача 2.

Ухвалою від 07.02.2022 відкрито провадження у справі про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії. Після опрацювання зазначеної заяви та наданих документів за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - відповідача 2. Спірним рішенням відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу. Не було враховано періоди роботи в ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» на підставі довідок, які видані підприємством, яке перебуває на непідконтрольній українській владі території і документів про перереєстрацію цього підприємства на підконтрольну територію заявником не надано. Позивач вважає, що надав всі належні документи для підтвердження періодів роботи, які підтверджуються записами у трудовій книжці та відповідач таким чином порушує його право на отримання пенсії.

Від відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є документальне підтвердження виконання робіт, передбачених Списком та особливий характер роботи. Вважає, що відсутні підстави для зарахування періодів роботи зазначених в довідках від ПАТ «Макіївський коксохімічний завод», оскільки вони видані підприємством, яке знаходиться у м. Макіївці Донецької області, яке включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Документів про перереєстрацію на підконтрольній території позивачем не надано. Зазначає, що запис в трудовій книжці підтверджує лише трудовий стаж позивача, а не пільговий, оскільки відсутня інформація про періоди роботи позивача саме у шкідливих та важких умовах праці і зайнятість повний робочий день на вказаних роботах. Крім того, оскільки виникнення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах нерозривно пов`язане з фактом наявності у особи необхідного страхового та пільгового стажу в шкідливих та важких умовах праці за Списком №1, вимога позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 є передчасною, безпідставною та необґрунтованою.

Від відповідача - 2 відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 .

24.06.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ в Херсонській області.

Рішенням від 02.07.2021 №57 відповідач 2 відмовив в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих і важких умовах праці, визначеного ст.114 Закону №1058-ІV. Зазначено, що страховий стаж позивача складає 29 років 01 місяць 13 днів. За доданими документами до страхового стажу нараховані всі періоди роботи. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 25.06.2001 по 30.09.2002, оскільки не підтверджено роботу у важких і шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня та період з 01.10.2002 по 28.02.2017, так як згідно довідки від 17.06.2021 виданої ПАТ «Макіїївкокс» у підприємстві відсутні документи, на підставі яких можна підготувати інформацію про наявність пільгового стажу.

Згідно наданої копії трудової книжки серії НОМЕР_3 щодо спірних періодів його роботи вбачається, що позивач працював з 25.06.2001 по 30.09.2002 на ЗАТ «Радонкокс» на посаді дверевого; на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» з 01.10.2002 по 31.08.2003 та виконував роботи на посаді дверевого та з 01.09.2003 по 28.02.2017 у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» на посаді дверевого.

Згідно довідок №№ 012-161, 012-162 від 31.09.2021, яка видана ЗАТ «Внешторгсервіс» № 7 «Макіїївкокс», позивач працював повний робочий день на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» з 01.10.2002 по 31.08.2003 та з 01.09.2003 по 28.02.2017, та виконував роботи на посаді дверевого, що передбачено Списком №1 (розділ IV, підрозділ 1а, код КП 4.1а), підстава - постанова КМУ № 36 від 16.01.2003. Також у довідці вказано, що наказом від 21.10.2002 № 330 ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» у зв`язку із припиненням орендних відносин між ЗАТ «Радонкокс» та ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» та поверненням орендних виробництв, коксовий цех був повернутий в ВАТ «Макіївський коксохімічний завод». Результати атестації робочих місць ЗАТ «Радонкокс» (наказ №59-к від 31.05.2000) вважати нормативом для ВАТ «Макіївський коксохімічний завод».

Позивач оскаржує рішення відповідача - 2 як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені ст.ст.44, 45, 49 Закону №1058.

Ч.1 ст.114 Закону №1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ст.114 Закону № 1058 (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2148-VII від 03.10.2017р.) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, чоловіки - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абз.1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз.1 ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи позивача з 25.06.2001 по 30.09.2002 на ЗАТ «Радонкокс», з 01.10.2002 по 31.08.2003 на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» та з 01.09.2003 по 28.02.2017 у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» на посаді дверевого, суд зазначає наступне.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірного періоду роботи відповідач посилається на те, що довідки №№ 012-161, 012-162 від 31.08.2021 видані підприємством, яке знаходиться у м. Макіївці Донецької області, яке включене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р.

Згідно з ч.1 ст.48 КЗпП України та ст.62 Закону №1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача працював з 25.06.2001 по 30.09.2002 на ЗАТ «Радонкокс» на посаді дверевого; на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» з 01.10.2002 по 31.08.2003 та виконував роботи на посаді дверевого та з 01.09.2003 по 28.02.2017 у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» на посаді дверевого. Записи в трудовій книжці не містять запису про роботу повний робочий день.

Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз.абз.1, 2 п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Судом установлено, що в спірний період позивач працював на вищевказаному підприємстві на посадах, які дають йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Згідно з відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомостями про застраховану особу позивача (форма ОК-5), в періоди 25.06.2001 по 30.09.2002 та з 01.10.2002 по 28.02.2017, роботодавцями позивача надавались відомості та сплачувався єдиний внесок. У розділі відомості по спеціальному стажу вказані періоди зазначені за кодом ЗП3014А3 довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, Додаток 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сумм нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (п.1 розділу І) (Наказ Мінфіну від 14.04.2015 №435, в редакції Наказу Мінфіну №511 від 15.05.2018) Чинний з 01.08.2018.

Під кодом ЗП3014А3 зазначаються працівники провідних професій: сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, які безпосередньо зайняті повний робочий день у металургії, - за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою КМУ від 31.03.1994 №202.

Таким чином, робота позивача, яка дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці та індивідуальні відомостями про застраховану особу позивача (форма ОК-5).

Крім того, вищевказані посади, на яких позивач працював у спірний період, були передбачені Списком №1 (розділ IV, підрозділ 1а, код КП 4.1а), підстава - постанова КМУ № 36 від 16.01.2003.

Щодо відомостей вказаних в довідками, виданими ВАТ «Макіївський коксохімічний завод», яке перебуває на тимчасово окупованій території.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (далі Закон №1207) визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону №1207 правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч.1 ст.18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Ч.2 ст.9 Закону №1207 визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Ч.3 ст.9 Закону №1207 визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи ("намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 по справі №344/16404/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відомості вказані в наданих позивачем до заяви про призначення пенсії, довідках бути враховані органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо призначення пенсії.

Враховуючи викладене, позивач, звернувся до органів пенсійного фонду з відповідною заявою про призначення пенсії, до якої додав усі передбачені законодавством документи, а отже відповідач дійшов помилкового та формального висновку про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу.

Також, всупереч положень ст.44 Закону №1058 та Порядку №22-1, будь-яких документів на підтвердження цих обставин відповідачем не витребовувалося.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи позивача: з 25.06.2001 по 30.09.2002 на ЗАТ «Радонкокс»; з 01.10.2002 по 31.08.2003 на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод»; з 01.09.2003 по 28.02.2017 у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод».

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Наведена правова позиція цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2019 у справі №699/155/17, від 26.02.2019 у справі №497/2223/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення складено без врахування розтлумачених критеріїв, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку, що ефективним захистом прав позивача буде зобов`язання відповідача 2 зарахувати до пільгового стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, періоди роботи : з 25.06.2001 по 30.09.2002 з 01.10.2002 по 31.08.2003 з 01.09.2003 по 28.02.2017.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді зобов`язання призначити позивачу пенсію на пільгових умовах, з дня звернення за її призначенням, суд зазначає таке.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу ч.5 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в ч.2 ст.2 КАС України.

Суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем за позовними вимогами позивача є ГУ ПФУ в Херсонській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у проведенні такого перерахунку.

Отже, саме на ГУ ПФУ в Херсонській області суд покладає обов`язок повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 24.06.2021.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог позивача до ГУ ПФУ в Донецькій області слід відмовити.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем 2 протиправного рішення від 02.07.2021 №57 про відмову в призначенні пенсії, тому з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 02.07.2021 №57 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву від 24.06.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні; зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонський області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 25.06.2001 по 30.09.2002 на ЗАТ «Радонкокс», з 01.10.2002 по 31.08.2003 на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод», з 01.09.2003 по 28.02.2017 у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

В той же час, відповідно до ч.8 зазначеної статті Кодексу, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок невиконання відповідачем вимог чинного законодавства України, суд вважає за можливе, в даному випадку, обов`язок щодо відшкодування судових витрат в повному обсязі покласти на ГУ ПФУв Херсонський області.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до ГУ ПФУ в Донецькій області (, адреса: 84122, Донецька обл.. м. Словянськ, пл.. Соборна3), ГУ ПФУ в Херсонській області (, адреса: 73005, м. Херсон, вул.. 28 Армії,6) про: визнання протиправними дії відповідача 2 щодо відмови в призначенні пенсії; зобов`язання відповідача 1 призначити йому пенсію на пільгових умовах згідно з чинним законодавством України з моменту подання заяви від 24.06.2021 з урахуванням періодів пільгового стажу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 02.07.2021 №57 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву від 24.06.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 , періоди роботи позивача: з 25.06.2001 по 30.09.2002 на ЗАТ «Радонкокс», з 01.10.2002 по 31.08.2003 на ВАТ «Макіївський коксохімічний завод», з 01.09.2003 по 28.02.2017 у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод».

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова