Справа № 440/4592/22
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4592/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2022 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (надалі по тексту - відповідач, Мачухівська сільрада), у якій просить визнати незаконним та скасувати рішення № 14/VIII-737 чотирнадцятої сесії восьмого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26 листопада 2021 року "Про відмову в передачі у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

В обґрунтування своїх вимог позивач наголошував, що маючи у власності будинок та отримавши в користування земельну ділянку для будівництва та обслуговуванні жилого будинку, звернувся до відповідача із заявою про передачу у приватну власність такої земельної ділянки. Відмовивши у передачі у приватну власність земельної ділянки, позивач вважає, що відповідач порушив його права на подальше користування земельною ділянкою з можливістю подальшої її передачі у спадок.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04 липня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача проти позову заперечував, наголошуючи на правомірності винесеного рішення. Окремо наголошував, що позивач вже скористався правом безоплатної передачі земельної ділянки із земель комунальної власності за відповідним видом цільового призначення /а.с. 55-58/.

Позивач своїм правом надання відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Мачухівської сільради із заявою від 02 листопада 2021 року, відповідно до якої просив передати у власність земельну ділянки площею 0,18 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, що визнаний за ним на праві особистої власності, на підставі рішення суду зареєстрованого в державному реєстрі речових прав номер запису про право власності: 15826230. Зазначена земельна ділянка передана заявнику в оренду терміном на 7 років рішенням сесії від 04 грудня 2020 року №3/VIII-42 /а.с. 66-70, 73-107/.

Рішенням чотирнадцятої сесії восьмого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26 листопад 2021 року № 14/VIII-737 "Про відмову в передачі у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " відмовлено в передачі у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01 згідно КВЦПЗ) (код 1.8 згідно УКЦВЗ) загальною площею 0,1800 га, (кадастровий номер :01:001:1499) за рахунок земель комунальної власності в населеному пункті АДРЕСА_1 на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, в зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ст. 118 п.7 Земельного Кодексу України) /а.с. 31, 65/.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 Земельного Кодексу України (надалі також - ЗК України) визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом "в" частини третьої статті 116 ЗК України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Із положень статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, як видно підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідний орган дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, про що приймає відповідне рішення.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.97 N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон N 280/97-ВР).

Відповідно до статті 2 Закону N 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Стаття 26 Закону N 280/97-ВР передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону N 280/97-ВР).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону N 280/97-ВР. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону N 280/97-ВР).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону N 280/97-ВР).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого земельного питання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Проте, відповідачем у спірному рішенні не було конкретизовано в чому саме полягає невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ст. 118 п.7 Земельного Кодексу України).

У відзиві на позов відповідач зазначає інші обставини, ніж зазначенні в оскаржуваному рішенні, а саме, що позивач вже скористався правом безоплатної передачі земельної ділянки із земель комунальної власності за відповідним видом цільового призначення.

В той же час, суд звертає увагу відповідача, що в оскаржуваному рішенні ним не було висловлено жодних зауважень відносно того, що позивач вже скористався у межах норм безоплатної приватизації, своїм правом на отримання відповідної земельної ділянки і таким самим цільовим призначенням.

Натомість, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу відповідно до положень п.7 статті 118 ЗК України, з підстав того, що подані матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них матеріально-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до підпункту "б" частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частинами першою - другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як встановлено частиною третьою статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (частина третя статті 116 ЗК України).

За такого правового регулювання слід прийти до висновку, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої статтею 121 ЗК України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між гранично можливою та раніше приватизованою. Іншими словами, громадянин може використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки певного виду використання лише один раз у межах норм безоплатної приватизації. Після реалізації такого права можливість повторного отримання земельної ділянки однакового виду використання, хоч і в межах безоплатної приватизації, втрачається.

Оскільки ОСОБА_1 вже передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,2500 га для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :01:001:0598, яка знаходиться в межах населеного пункту АДРЕСА_2 на підставі рішення відповідача від 20 вересня 2017 року /а.с. 132-133/, то право, визначене у статті 116 ЗК України, на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачем використано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі 525/1225/15-ц викладено правову позицію, згідно якої, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону N 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.

Також суд звертає увагу відповідача, що позивач звертався із заявою про передачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,18га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідач в порушення вимог Земельного кодексу України, розглянув вказану заяву та відмовив з підстав, які визначені для інших заяв, а саме для заяв про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в той же час, позивач із вказаною заявою до відповідача не звертався.

Суд звертає увагу відповідача, що частина 7 статті 118 ЗК України, на яку послався відповідач в оскаржуваному рішенні, визначає підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у той час, як позивач не звертався із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а звертався із заявою про надання у приватну власність земельної ділянки, зокрема відносно якої вже надано самим же відповідачем дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в порушення зазначених норм Земельного кодексу України, прийняв рішення з посиланням на п.7 ст. 118 ЗК України без чіткого визначення причин відмови, зокрема тих, які вже відповідач наводить у відзиві, тобто необґрунтовано та без врахування всіх обставин, які він мав взяти до уваги під час прийняття оскаржуваного рішення та з посилання на норму, яка регулює інше питання, ніж підлягало до розгляду відповідачем на підставі отриманої заяви позивача, тобто не на підставі законів України, то суд дійшов висновку, що рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26 листопад 2021 року № 14/VIII-737 "Про відмову в передачі у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, шляхом визнання протиправним та скасування Рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26 листопад 2021 року № 14/VIII-737 "Про відмову в передачі у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, а відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Л. Убийвовк, буд. 1, с. Мачухи, Полтавський район, Полтавська область, 38754) про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити (частково/повністю).

Визнати протиправним та скасувати рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26 листопад 2021 року № 14/VIII-737 "Про відмову в передачі у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г.Ясиновський