Справа № 640/18632/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 квітня 2022 року м. Київ№ 640/18632/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог

ОСОБА_1

до начальника Головного управління Держпраці у Київській області Семчука Романа Івановича, інспектора праці Головного управління Держпраці у Київській області Куліш Надії Іванівни та заступника директора департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці Коновалової Олени Анатоліївни

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, скасування акта інспекційного відвідування

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до начальника Головного управління Держпраці у Київській області Семчука Романа Івановича, інспектора праці Головного управління Держпраці у Київській області Куліш Надії Іванівни та заступника директора департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці Коновалової Олени Анатоліївни, в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії інспектора праці Головного управління Держпраці у Київській області Куліш Н.І. щодо складання акта інспекційного відвідування від 07.02.2019 №КВ317/57/АВ;

- зобов`язати начальника Головного управління Держпраці у Київській області, Державну службу України з питань праці вчинити дії щодо належного та всебічного розгляду скарг ОСОБА_1 щодо неправомірних дій інспектора праці Куліш Н.І., в тому числі скасування, вилучення з акту інформації, що не відповідає дійсним обставинам та нормам чинного законодавства України, зокрема, висновку інспектора праці Куліш Н.І. щодо законності звільнення ОСОБА_1 ;

- скасувати акт інспекційного відвідування від 07.02.2019 №КВ317/57/АВ в частині висновку інспектора праці Куліш Н.І. щодо законності звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірними дії начальника Головного управління Держпраці у Київській області Семчука Р.І. та заступника директора Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці Коновалової О.А. щодо розгляду заяв та скарг ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачці встановлено строк для усунення її недоліків.

Ухвалою від 04.11.2020 Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Однак, в частині позовних вимог щодо скасування акта інспекційного відвідування від 07.02.2019 №КВ317/57/АВ в частині висновку інспектора праці Куліш Н.І. щодо законності звільнення ОСОБА_1 провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, що обґрунтовується наступним.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка працювала в Комунальному підприємстві виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») на посаді головного юрисконсульта відділу з загальноправової роботи дирекції з правового забезпечення.

28.01.2019 до Головного управління Держпраці у Київській надійшла заява позивачки від 26.01.2019 про порушення КП «Київтеплоенерго» стосовно неї норм трудового законодавства, у зв`язку з чим вона просила провести перевірку КП «Київтеплоенерго» і притягнути винних осіб до відповідальності.

На підставі цієї заяви позивачки інспектором праці Головного управління Держпраці у Київській області Куліш Н.І. проведено інспекційне відвідування КП «Київтеплоенерго», за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування від 07.02.2019 №КВ317/57/АВ.

Зокрема, в указаному акті інспекційного відвідування встановлено відсутність порушень КП «Київтеплоенерго» вимог трудового законодавства при звільненні позивачки з роботи, тоді як згідно з доводами позивачки питання щодо перевірки її звільнення перед відповідачем у її зверненнях не порушувалося.

З огляду на необґрунтованість висновку інспектора праці Куліш Н.І. про відсутність порушень КП «Київтеплоенерго» вимог трудового законодавства при її звільненні з роботи, позивачка звернулася до суду з даним позовом щодо скасування зазначеного акта в частині цього висновку.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пунктів 18 та 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі також - Порядок №295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Порядку №295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до приписів пунктів 19 - 21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Отже, вручення чи надіслання примірника акта інспекційного відвідування працівнику, за зверненням якої проводилося інспекційне відвідування, указаним Порядком не передбачено.

Пунктами 27 та 30 Порядку №295 також визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. Припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці. У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці. Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом. За результатами розгляду скарг вимоги, приписи можуть бути скасовані повністю або в окремій частині.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2020 у справі № 140/388/19 сформував висновок про те, що акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акту можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акту перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Таким чином, акт оскаржуваний інспекційного відвідування, який за його суттю можна прирівняти до акта перевірки, містить узагальнений опис виявлених порушень КП «Київтеплоенерго» трудового законодавства, а також їх відсутність, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і носить обов`язковий характер. Вказаний акт інспекційного відвідування є службовим документом, який фіксує факт проведення інспекційного відвідування інспектором праці відповідного суб`єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання. Висновки, викладені в такому акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в акті інспекційного відвідування факти можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.

До того ж Порядок №295 не передбачає оскарження акта інспекційного відвідування суб`єктами відповідних правовідносин.

Відтак, вищевказаний акт інспекційного відвідування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України не є рішенням суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та інтересів позивачки, тому не може бути оскаржений до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому доцільно звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18 та від 27.02.2019 у справі № 9901/798/18 вказала на те, що спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, тому суд першої інстанції правомірно не роз`яснив позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з таким позовом.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовної вимоги про скасування акта інспекційного відвідування від 07.02.2019 №КВ317/57/АВ в частині висновку інспектора праці Куліш Н.І. щодо законності звільнення ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур