Справа № 200/3829/22
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року Справа№200/3829/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2022 року з використанням підсистеми «Електронний суд» адвокат Верченко О.О., представник позивача Дяченка О.С., подала до суду адміністративний позов до відповідача-1, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідача-2, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним дії відповідача-2 щодо відмови в призначенні пенсії позивачу;

- скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.06.2022 №95;

- зобов`язати відповідача-1 призначити пенсію позивачу з 13 червня 2022 року, зарахувавши:

- до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 17.10.2001 по 27.08.2006, з 25.09.2006 по 09.12.2006, з 09.01.2007 по 14.05.2007, з 12.06.2007 по 06.08.2007, з 19.09.2007 по 14.12.2007, з 24.12.2007 по 09.01.2009, з 09.10.2009 по 10.01.2011, з 28.02.2011 по 10.06.2018, з 18.06.2018 по 29.08.2018, з 03.08.2018 по 13.06.2022, із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8,

- до страхового стажу період проходження військової служби з 18.11.1999 по 17.05.2001 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 покликався на те, що 13.06.2022 він звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як набув необхідного стажу роботи, передбаченого зазначеною статтею. 22 червня 2022 року рішенням №95 відповідач-2 відмовив в призначенні пенсії посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи, передбаченого ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії, періоди роботи за довідкою від 10.04.2022 №26/122, оскільки не читабельні штамп та печатка організації; за пільговою довідкою від 08.16.2021 №Д830к ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», оскільки довідка видана організацією, яка знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України. На думку позивача, на час звернення за призначенням пенсії він мав необхідний стаж на провідній професії 22 роки 10 місяців 29 днів, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з урахуванням роз`яснень Міністерства соціальної забезпечення України від 20.01.1992 №8. Отже, відповідач-2 протиправно відмовив в призначенні пенсії позивачу на підставі ч.3 ст.114 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому рішення № 95 про відмову в призначенні пенсії, є протиправним та порушує права на соціальний захист у старості. Розрахунок пільгового стажу відповідно до записів у трудовій книжці та застосування норм роз`яснень Міністерства соціальної забезпечення України від 20.01.1992 №8 складає: пільговий стаж на підземних роботах за постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 становить 11 місяців 22 дні, робота на непровідних професіях (зараховується до пільгового стажу без кратності), пільговий стаж на підземних роботах, провідної професії становить (без урахування кратності) - 18 років 4 місяці 29 днів. Додатковий стаж відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 за роботи на провідній професії «прохідник» становить: 4 роки 6 місяців. Застосовуючи роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 пільговий стаж з урахуванням кратності за 1 рік 3 місяці робот на провідній посаді складає 22 роки 10 місяців 29 днів, та загальний пільговий стаж роботи 23 років 10 місяців 17 днів.

У відповіді на відзив на позовну заяву, який був поданий Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач не погодився із розрахунок стажу, наведеним у відзиву. Наполягав на тому, що відповідно до записів в трудовій книжці, виданій на ім`я позивача, пільговий стаж з урахуванням кратності за 1 рік 3 місяці робот на провідній посаді, яка передбачена роз`ясненнями Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8, складає 22 роки 10 місяців 29 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. 13.06.2022 ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до частини 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до вказаної статті працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на 1 рік. Вік заявника 41 рік.

Розглянувши подані документи за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду в Київській області прийнято рішення № 95 від 22.06.2022, в якому зазначено, що страховий стаж заявника становить 25 років 11 місяців, в тому числі за Списком №1 - 5 років 3 місяці 6 днів, пільговий стаж роботи (ст. 14-20) - 4 роки 3 місяці 14 днів, пільговий стаж роботи (ст. 14-25) - 11 місяців 22 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період проходження військової служби, оскільки прізвище у військовому квитку виправлено та не завірено належним чином; період роботи за довідкою від 10.04.2022 №26/122, оскільки не читабельні штамп та печатка організації; період роботи за пільговою довідкою від 08.16.2021 №Д830к ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», оскільки довідка видана організацією, яка знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України.

На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області при розрахунку стажу слід враховувати наступне:

- згідно з Довідкою №90 від 12.02.2021 (знаходиться на перевірці), яка видана ПрАТ «Шахтоуправління Покровське» позивач з 17.10.2001 по 26.02.2002 - учень гірника з ремонту гірничих виробок підземний дільниці РГВ, що не входить до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах , затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 № 202 та не відповідає переліку робіт, відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- 27.02.2002 по 07.10.2002 - гірник з ремонту гірничих виробок підземний - не входить до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 №202 та не відповідає переліку робіт, відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- 08.10.2002 по 08.12.2002 - учень прохідника підземний - не входить до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах , затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 № 202 та не відповідає переліку робіт, відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- 09.12.2002 по 27.08.2006 - прохідник підземний - входить до Списку робіт відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , пільговий стаж 3 роки 8 місяців 19 днів;

- згідно з Довідкою №04-14/264 від 21.01.2022, яка видана ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська», в довідці шахта «Росія» (яка знаходиться на перевірці) позивач з 25.09.2006 по 09.12.2006 - прохідник діл. ПР-3, відмічені прогули 3 дні - входить до Списку робіт відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільговий стаж 2 місяці 15 днів.

Відповідно до періодів роботи, вказаних в позовній заяві, позивач працював:

прохідником підземним з 09.06.2007 по 14.05.2007 - 4 місяці 6 днів пільгового стажу

12.06.2007 по 06.08.2007 - 1 місяць 26 днів пільгового стажу

19.09.2007 по 14.12.2007 - 2 місяці 26 днів пільгового стажу

24.12.2007 по 09.01.2009 - 1 рік 0 місяців 17 днів пільгового стажу

09.10.2009 по 10.01.2011 - 1 рік 3 місяці 2 дні пільгового стажу

28.02.2011 по 28.05.2012 - 1 рік 3 місяці 1 день пільгового стажу

28.05.2012 по 30.07.2012 - проходив курсове навчання, даний період не входить до пільгового стажу

30.07.2012 по 28.09.2012 - проходив практику, даний період не входить до пільгового стажу

28.09.2012 по 10.06.2018 - машиніст гірничих виймальних машин - 5 років 8 місяців 14 днів пільгового стажу.

Підрахувавши всі зазначені позивачем періоди роботи, які підпадають під дію п.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільговий стаж складає 13 років 7 місяців 13 днів.

Позивач згідно з набутим пільгового стажу не має 20 років зайнятості на роботах, передбачених п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому вказана норма не розповсюджується на позивача, право призначення пенсії за даним пунктом статті відсутнє.

Щодо зарахування до загального стажу роботи період проходження військової служби. Позивач вимагає зарахувати до загального страхового стажу період проходження військової служби з 18.11.1999 по 17.05.2001. При наданні до Пенсійного фонду уточнюючої довідки даний період буде зарахований до страхового стажу позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відзиву на позовну заяву не подало.

15 липня 2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

13 червня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

22 червня 2022 року Головним управління Пенсійного фонду у Київській області прийнято рішення №95, яким було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Рішення встановлено:

Вік заявника 41 рік.

Страховий стаж особи становить 25 років 11 місяців в тому числі за Списком №1 - 5 років 3 місяці 6 днів.

Пільговий стаж роботи (ст. 14-20) - 4 роки 3 місяці 14 днів.

Пільговий стаж роботи (ст. 14-25) - 11 місяців 22 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період проходження військової служби, оскільки прізвище у військовому квитку виправлено та не завірено належним чином. Для зарахування періоду військової служби, необхідно надати уточнюючу довідку;

до пільгового стажу не зараховано період роботи за довідкою від 10.04.2022 №26/122, оскільки не читабельні штамп та печатка організації;

за пільговою довідкою від 08.16.2021 №Д830к ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», оскільки довідка видана організацією, яка знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України, згідно з частиною другої ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Трудова книжка НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , щодо спірних періодів містить наступні записи:

Виробниче об`єднання з видобутку вугілля «Красноармійськвугілля» шахта ім. Г.М. Димитрова

Запис №5 - 09 листопада 1999 року - звільнений за власним бажанням у зв`язку з уходом до Збройних Сил України згідно зі статтею 36 КЗпП України;

ВАТ «Вугільна компанія шахта «Красноармійська-Західна №1»

номери записів відсутні

17 жовтня 2001 року - прийнятий учнем гірника з ремонту гірничих виробок підземним

27 лютого 2002 року - переведений гірником по ремонту гірничих виробок підземним з повним робочим днем у шахті

08 жовтня 2002 року - переведений учнем прохідника підземним з повним робочим днем під землею,

09 грудня 2002 року - переведений прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем під землею,

20 жовтня 2004 року - переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею,

27 серпня 2006 року - звільнений за власним бажанням стаття 38 КЗпП України

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Пунктом 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону №1058-ІV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Отже, під час обчислення страхового стажу позивача до 01 січня 2004 року відповідач-2 мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а з 01 січня 2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

В період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (1010100а - «а» Всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах).

З 16 січня 2003 року по 24 червня 2016 року застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (1.1а - «а» усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 затверджений «Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років», до якого включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю) на підземних гірничих роботах в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт.

Отже, суд погоджується з аргументами позивача про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку, до 01 січня 2004 року належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами є відповідні записи в трудовій книжці робітника.

У період роботи позивача в ВАТ «Вугільна компанія шахта «Красноармійська-Західна №1» відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , виконувана ним робота за відповідними професіями належали до робіт та професій, визначених Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку.

Як зазначалося раніше, під час обчислення страхового стажу позивача з 01 січня 2004 року відповідач-2 мав керуватися даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За приписами статті 21 Закону №1058-ІV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка. Частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат містить ознаку особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1).

За приписами пункту 6 розділу V Положення №10-1 індивідуальні відомості про застраховану особу містяться в довідках ОК-5 та ОК-7. У зазначених довідках, зокрема, відображаються відомості про спеціальний (пільговий) стаж по страхувальниках і по роках.

Отже, суд не погоджується з аргументами позивача про те, що відповідні записи в трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами для обчислення спеціального стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку, після 01 січня 2004 року.

В той же час, суд не погоджується з підставами, які зазначені у спірному рішенні для не зарахування до спеціального (пільгового) стажу періоду роботи за довідкою від 10.04.2022 №26/122, оскільки не читабельні штамп та печатка організації, та періоду роботи за пільговою довідкою від 08.16.2021 №Д830к ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», оскільки довідка видана організацією, яка знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок). Дія Порядку поширюється виключно на випадки відсутності у особи трудової книжки або відповідних записів у ній.

В той же час, у пункті 1 цього Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, відмінних від трудової книжки.

Згідно з пунктом 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Місто Донецьк (в якому позивачем отримана довідка від 08.16.2021 №Д830к ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» про підтвердження пільгового стажу) відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом №1207- VII.

Частинами 1-3 статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, відповідач-2 мав застосовувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження підприємства на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача на цю обставину є безпідставними.

Щодо зарахування до загального стажу роботи період проходження військової служби суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: а) про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.

В трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я позивача, запис про час служби у складі Збройних Сил України відсутній.

У військовому квитку серії НОМЕР_2 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , прізвище « ОСОБА_2 » закреслено і написано « ОСОБА_2 ». Вказана обставина не дозволяє зробити висновок про приналежність вказаного документа позивачу.

Отже, відповідач-2 правомірно відмовив позивачу у зарахуванні часу служби у Збройних Силах України до страхового стажу.

Керуючись частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17), відповідно до якої оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Щодо застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 суд зазначає наступне.

Відповідно до Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбаченим статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу: кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату за 1 рік 3 місяці; кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.

Судом встановлено, що відповідачем-2 при визначенні розміру пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком у відповідності до положень частини 3 статті 114 Закону №1058-ІV правила, встановлені в вищевказаних Роз`ясненнях, не застосовувались.

Суд зазначає, що Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесені зміни до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пункт 16 цих положень передбачає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пільгових пенсій.

Пенсійний фонд України звернувся до Міністерства соціальної політики щодо застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Міністерство соціальної політики розглянуло звернення Пенсійного фонду України щодо застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У листі Міністерства соціальної політики України №12281/0/2-18/21 від 26.06.2018 зазначено, що пунктом 5 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 №1931-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», Міністерству соціального забезпечення України було надано право давати роз`яснення про порядок застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», обов`язкові для всіх підприємств, установ і організацій, розташованих на території України.

Відповідно до пункту 5 вказаної постанови, Міністерством соціальної політики України і було видане роз`яснення від 20.01.1992 №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з розділом II Закону України від 17.11.2005 №3108-ІV «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пункт 5 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 №1931-XII визнано таким, що втратив чинність.

З урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» право та порядок призначення пенсій на пільгових умовах працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії визначаються відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 02.10.2018 №19997/0/2-18 Міністерство соціальної політики України відкликало свій лист від 26.06.2018 №12281/0/2-18-21 та зазначило про доцільність застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На час трудової діяльності позивача і на теперішній час Роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 20.01.1992 №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є діючим.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач-2 при визначенні пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком у відповідності до положень частини 3 статті 114 Закону 1058-ІV, має застосовувати правила, встановлені у вищевказаних Роз`ясненнях.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховувавши всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови в призначенні пенсії.

Між тим, у даному випадку права позивача були порушені не діями відповідача-2, а рішенням про відмову в призначенні пенсії від 22.06.2022 №95.

За таких обставин, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.06.2022 №95.

Обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі № 663/574/17).

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, суд, з метою захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні позовних вимог до відповідача-1, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З огляду на вказані положення Порядку №22-1 відповідачем-2 було розглянуто заяву позивача та прийнято спірне рішення.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Порядком №22-1 не врегульована ситуація як слід діяти в разі скасування судом рішення органу, що призначає пенсію, за результатами розгляду заяви про призначення пенсії.

З системного аналізу положень КАС України можна дійти висновку, що наслідком скасування індивідуального акту суб`єкта владних повноважень є зобов`язання саме цього суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 (частина 1 статі 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 193, 205, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40, , ел. пошта: ) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №95, яким було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , прийняте 22 червня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 червня 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, код ЄРДПОУ 13486010, ел. пошта: ) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко