Справа № 817/1370/18
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 817/1370/18 пров. № А/857/8991/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Пенсійного фонду України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року, прийняте суддею Махаринець Д.Є. в м.Рівне, в порядку письмового провадження, у справі № 817/1370/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними відмов, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

в травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка міститься у листі № Л-524/071-59 від 15.03.2018 та протиправною відмову Пенсійного фонду України, яка міститься у листі № 7267/Л-101 від 27.04.2018.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 07.11.2015 по 30.09.2016 працював на посаді державного службовця, провідного спеціаліста відділу зв`язку та телекомунікації Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Працюючи на посадах державного службовця, одночасно отримував пенсію за вислугу років, але з 01.01.2016 виплату такої пенсії йому припинено. Як наслідок за період із 01.01.2016 по 30.09.2016 (до закінчення перебування на посаді державного службовця), ним пенсійне забезпечення не отримувалось. На звернення позивача до Головного управління ПФУ в Рівненській області провести виплату невиплаченої пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016 по 30.09.2016, впродовж якого ним не отримувалось таке забезпечення, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у своєму листі № Л-524/071-59 від 15.03.2018 - відмовило. Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся із скаргою до Пенсійного фонду України. Однак, листом від 27.04.2018 № 7267/Л-11 в задоволенні скарги Пенсійним фондом України було також відмовлено. Такі відмови органів пенсійного фонду, позивач вважає протиправними, а відтак невиплачені суми пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 йому повинні бути компенсовані в повному обсязі. Також, позивач зазначає, що строк звернення до суду не пропустив, оскільки про відмову у перерахунку пенсії дізнався з відповідних листів від Головного управління ПФУ в Рівненській області та Пенсійного фонду України, які отримані позивачем в межах шестимісячного строку, який передував зверненню до суду.

Ухвалою суду від 11.06.2018 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка міститься у листі № Л-524/071-59 від 15.03.2018.

Визнано протиправною відмову Пенсійного фонду України, яка міститься у листі № 7267/Л-101 від 27.04.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області провести виплату невиплаченої позивачу суми пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016 по 30.09.2016.

Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області та Пенсійний фонд України подали апеляційні скарги, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки позивачем не наведено будь-яких доводів щодо існування об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення, що унеможливило вчасно звернутися до суду, а суд, визнавши поважними причини пропуску строку прийшов до помилкового висновку.

Звертають також увагу на те, що оскільки позивач працював на посаді та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади поширюється на позивача в повному обсязі.

Крім того, Національна поліція України є самостійною юридичною особою, а не структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ, а, відтак, відсутні підстави для відновлення виплати як працівнику Міністерства внутрішніх справ

Просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року скасовано, а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними відмов, зобов`язання вчинення певних дій, - залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року скасовано постанову Восьмого (так в постанові) апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що застосуванню підлягають спеціальні строки, встановлені ст. 87 Закону № 1788-ХІ, ст. 46 Закону № 1058-ІV та ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, а не строки, передбачені ст. 122 КАС України, а тому залишення без розгляду позову є протиправним.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарга та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та йому призначено пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року (далі - Закон № 2262-XII).

У період з 07.11.2015 року і по 30.09.2016 року позивач працював на посаді державного службовця, провідного спеціаліста відділу зв`язку та телекомунікації Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Працюючи на посадах державного службовця, одночасно отримував пенсію за вислугу років, але з 01.01.2016 року виплату такої пенсії йому було припинено. Як наслідок, за період із 01.01.2016 року по 30.09.2016 року (до закінчення перебування на посаді державного службовця), ним пенсійне забезпечення не отримувалось.

На звернення позивача до Головного управління ПФУ в Рівненській області провести виплату невиплаченої пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року, впродовж якого ним не отримувалось таке забезпечення, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у своєму листі № Л-524/071-59 від 15.03.2018 - відмовило в проведенні такої виплати.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся із скаргою до Пенсійного фонду України. Однак, листом від 27.04.2018 року № 7267/Л-11 в задоволенні його скарги Пенсійним фондом України було також відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII визначено наступні категорії осіб, на які не розповсюджуються обмеження щодо виплати пенсій, визначені цим законом, оскільки позивач відноситься до категорії цих осіб обмеження щодо виплати пенсії (її призупинення), передбачені цим Законом до нього, не застосовуються.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), тимчасово припинено виплату пенсій певним категоріям осіб (зокрема працюючим пенсіонерам), на період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р.

Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII), тимчасово припинено виплату пенсій певним категоріям осіб, на період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), регулюється порядок виплати пенсій військових пенсіонерів та пенсіонерів ОВС за наявності інших видів доходів.

Пунктом 4 Закону № 213-VІІІ статтю 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено у такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року, пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку)».

Одночасно, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ (у редакції до 29.12.2015) визначено наступні категорії осіб, на які обмеження щодо виплати пенсій, визначені цим законом не розповсюджуються, а саме:

«Обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури, або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством».

23.12.2015 Верховною радою України був прийнятий Закон № 900-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», який набув чинності 29.12.2015, яким доповнено пункт 3 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, а саме після слів «Міністерстві внутрішніх справ» доповнено словами «Національній поліції».

Отже, на осіб, які працюють на посадах державних службовців у Національній поліції, відповідно до Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015, обмеження щодо виплати пенсії не розповсюджуються.

Також, 24.12.2015 Верховною радою України був прийнятий Закон № 911-VIII, відповідно до якого перше речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено у такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Одночасно пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII визначено наступні категорії осіб, на які не розповсюджуються обмеження щодо виплати пенсій, визначені цим законом:

«Обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури, або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до Законів України «Про «прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно законодавством».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що переліки відомств, робота у яких не передбачає обмежень щодо виплати пенсій, визначених Прикінцевими положенням Законів № 213-VIII та № 911-VIII є ідентичними, однак у переліку, визначеному Законом № 911-VIII відсутні слова «Національній поліції».

Із змісту Законів № 213-VIII та № 911-VIII не вбачається обмеження щодо виплати пенсій не розповсюджуються на пенсіонерів які працюють у відомствах, що забезпечують обороноздатність, безпеку, забезпечення публічного порядку в Україні на час дії особливого періоду.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги, що у преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби. та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною першою статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через принцип юридичної визначеності, згідно якого остаточне рішення суду у справі не може піддаватися сумніву, навіть у разі зміни законодавства (п. 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24.07.2003 р.). Крім цього, відповідно до роз`яснення Верховного Суду України N 1-5/400 від 14.07.2006 року, наданого на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі "Качко проти України", реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов`язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з 1 січня 2016 року виплата пенсії за вислугу років, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», була призупинена неправомірно, а відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Пенсійного фонду України щодо відмови провести виплату невиплаченої пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016 по 30.09.2016, впродовж якого позивачем не отримувалось таке забезпечення є неправомірними.

Однією із підстав для відмови позивачу у виплаті пенсії, як вбачається із оспорених листів відповідачів, стала відсутність додаткових коштів у Державному бюджеті України для здійснення виплати пенсії, оскільки прийняті Верховною радою України закони № 213-VІІІ та № 911-VIII, призвели до неможливості виділення додаткових коштів на зазначені цілі у Державному бюджеті України.

Так, Європейським Судом з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року по справі «Кечко проти України» зазначено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянтів, які наведені у поданих апеляційних скаргах, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у справі № 817/1370/18, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення підписано 15 серпня 2022, у зв"язку з перебуванням судді Мікула О.І. у відпустці з 01 серпня по 14 серпня 2022 року.