Справа № 280/13250/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 серпня 2022 року Справа № 280/13250/21 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом - ОСОБА_1

до - Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність ГУНП в Запорізькій області стосовно своєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправною та зобов`язати ГУНП в Запорізькій області виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнення, з розрахунку 453,70 грн за 47 календарних днів затримки (24.09.2021 до 10.11.2021) на загальну суму 21323,80 грн;

- визнати бездіяльність ГУНП в Запорізькій області стосовно своєчасної виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, протиправною та зобов`язати ГУНП в Запорізькій області виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з розрахунку 453,70 грн з 11.11.2021 до набрання судовим рішенням законної сили;

- визнати бездіяльність ГУНП в Запорізькій області стосовно виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення протиправною та зобов`язати ГУНП в Запорізькій області виплатити позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення у сумі 14064,64 грн;

- визнати бездіяльність ГУНП в Запорізькій області стосовно виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань протиправною та зобов`язати ГУНП в Запорізькій області виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у сумі 7631 грн.

Позов обгрунтовато тим, що рішення суб`єкта владних повноважень не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади не можуть посилатися на відсутність бюджетних асигнувань, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

02 лютого 2022 р. за вх. №7936 від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зокрема представник у відзиві зазначає, що по-перше, на виконання вимог статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року№ 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260), тобто, саме Порядок № 260 визначає порядок та виплати грошового забезпечення поліцейських, як під час проходження служби в поліції, так й питання пов`язані в виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції;

по друге - матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, виплачується поліцейським не в обов`язковому порядку, а може виплачуватись у разі наявності таких асигнувань на вищезазначені цілі.

22 лютого 2022 р. за вх. 13088 від представника позивача до суду надійшов відповідь на відзив, в якому представник просить суд відхилити заперечення та обгрунтування, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у відповіді на відзив.

05 січня 2022 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощенного позовного провадження. Судове засідання призначено на 01 лютого 2022 року об 09 год. 00 хв.

01 лютого 2022 р. ухвалою суду відкладено судове засідання на 02 березня 2022 року об 09 год. 00 хв.

Сторони та їх представники у судове засідання не прибули. За таких обставин суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджувалися, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наявність достатніх підставі для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

24.09.2021, наказом ГУНП в Запорізькій області від 23.09.2021 № 455 о/с, ОСОБА_1 була звільнена зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію», з вислугою 27 років 00 місяців 22 дні. У зв`язку зі звільненням за власним бажанням, позивачці підлягає нарахуванню та виплаті одноразова грошова допомога при звільненні (далі - вихідна допомога), а також інші виплати, передбачені законодавством України - матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, відповідно до вимог ЗУ «Про національну поліцію» та згідно з поданими рапортами позивача від 15.09.2021. Але вихідна допомога відповідачем була сплачена невчасно, із затримкою 47 календарних днів, а інші матеріальні допомоги не сплачені взагалі.

Щодо виплати матеріальних допомог для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - порядок №260) Грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.13 розділу ІІ «Грошове забезпечення» Порядку №260 - поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Таким чином, указаним Порядком зазначено право поліцейського на отримання одноразових матеріальних допомог для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, які надаються на підставі написаних поліцейським рапортів. Рапорти подавались позивачем 15.09.2021. До рапорту про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачем додані підтверджуючі документи поважності надання цієї допомоги, внаслідок значних фінансових витрат, пов`язаних з тривалим лікуванням позивача. У наданні указаних допомог позивачу було відмовлено через відсутність у відповідача коштів (лист ГУНП від 23.09.20212 №1913/04-12-2021).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, як джерела права (параграф 26 рішення від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України", параграф 24 рішення від 10.03.2011 у справі "Сук проти України"), реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідач сплатив 10.11.2021 тільки вихідну допомогу.

Суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що підставною для не сплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є відсутність матеріальних коштів.

Щодо несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в національній поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Фінансування і матеріально-технічне забезпечення національної поліції України здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Згідно з ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі ЗАКОН №2262)

... Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено, що при звільненні Позивача зі служби в НПУ з нею були невчасно здійснені розрахунки при звільненні - затримана на 47 днів виплата одноразової грошової допомоги при звільненні та на день звільнення не виплачені матеріальні допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань. З цього питання ОСОБА_1 звернулась до ГУ НП в Запорізькій області. З питання виплати компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідачем у листі від 09.12.2021 за № 2619/05/12-2021 було зазначено, що відповідно до п.8 розділу VI Порядку №260 указана виплата здійснюється не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби. Інші виплати не здійснені відповідачем через відсутність коштів для їх виплати.

Відповідно до п. 1 ст.102, 105 Закону України "Про Національну поліцію", пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Така допомога позивачці була виплачена у повному обсязі лише 10.11.2021, а саме через 47 днів після звільнення, що підтверджується випискою з карт-рахунку.

Оскільки нормами спеціального закону - Закону України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання строків розрахунку при звільненні, до таких правовідносин необхідно застосовувати норми загального законодавства, зокрема, Кодексу законів про працю України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988.

Зазначена норма є нормою спеціального законодавства і підлягає до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейського та у випадку виникнення спорів з цього приводу. Питання виплати вихідної допомоги при звільненні не знайшло свого висвітлення в указані нормі.

Це твердження узгоджується і з положеннями, що містяться у пункті 2 частини другої Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24.12.1999 № 13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Але, при цьому, непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцію стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення), не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" №95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на службі в поліції є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21389а13), а тому необхідно застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Цією нормою передбачено - виплату усіх сум, які належать, не тільки заробітної плати, а й інших виплат.

Крім того виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", здійснюється на момент звільнення (ст. 9 Закону), не перед звільненням та не після звільнення...

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Суд звертає увагу, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові № 6948цс16 від 25.05.2016, відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, що свідчить про наявність вини за несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні.

Судом встановлено, що невиділення додаткових бюджетних коштів їх головним розпорядником не може бути підставою для порушення права позивача на своєчасне отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з поліції, оскільки з огляду на практику Європейського суду з прав людини, як джерела права (параграф 26 рішення від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України", параграф 24 рішення від 10.03.2011 у справі "Сук проти України"), реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Посилання відповідача на вимоги п.8 розділу VI Порядку №260 де указана виплата здійснюється не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби не можна застосовувати в даному випадку у зв`язку з тим, що указана норма є галузевою за своєю юридичною суттю та повинна відповідати вимогам норм вищого за неї юридичного статусу, на виконання якої вона видана. Але при виданні Порядку №260 не дотримано основний принцип, закріплений у ст.21 Конституції України, згідно із якою:

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Але ж нормативно-правові акти міністерств та інших відомств у сфері праці є акти спрямовуються на виконання покладених на них завдань та повноважень. Вони ґрунтуються на нормах Конституції та міжнародних договорів України, законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, а також рішень Кабінету Міністрів України.

Поліцейські є громадянами України, служба в національній поліції є різновидом трудової діяльності. Враховуючи, що перебування особи на службі в поліції є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21389а13), статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відповіднодо вимог Статті 116 «Строки розрахунку при звільненні» - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, незалежно від роду діяльності, форми власності установи роботодавця розрахунки з робітником повинні бути проведені в день звільнення, а положення п.8 розділу VI Порядку 260 порушують це право поліцейських, відтерміновуючи його на 2 місяця, що є дискримінацією поліцейських за ознакою професійної діяльності. Крім того МВС України, маючи повноваження видати галузевий нормативно-правовий акт щодо впорядкування умов грошового забезпечення, використовуючи власну зацікавленість (затримку розрахунків з поліцейськими при звільненні, вимушену компенсацію затримок виплат вихідної допомоги за рішеннями судів) видало цей документ, який явно порушує права поліцейських на однакові права з іншими працівниками України в частині своєчасних розрахунків при звільненні. На власну зацікавленість та упередженість у цьому питанні указує також те, що з часу видання Порядку № 260, через 4 роки, наказом МВС від 17.07.2020 №539, через наявні численні програні МВС та Нацполіцією адміністративні позови за аналогічними справами, Порядок №260 було доповнено розділом VI, яким регламентовано відтермінування виплати вихідної допомоги на 2 місяці

Тому, застосування положень п.8 розділу VI Порядку 260 не допустимо через порушення прав поліцейських.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 539 від 17.07.2020 також скасовано п.23 розділу І, який регламентував базу, яка бралась за основу розрахунку вихідної допомоги, а саме:

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення...

Але у зв`язку із скасуванням цієї норми, до питання розрахунку середньо-місячного грошового забезпечення необхідно застосовувати положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.8 Порядку №100 Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках:

а) надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки;

є) виплати вихідної допомоги;

Згідно з наданою ГУНП в Запорізькій області довідкою (від 09.12.2021 за № 2619/05/12-2021) грошове забезпечення ПОЗИВАЧА за останні повні 2 місяця складає 14064,64 грн та 14064,64 грн та середньоденне грошове забезпечення складає 14064,64*2/62дн. (липень - 31 дн, серпень 31 дн) = 453,70 ГРН.

Позивач була звільнена 24.09.2021, розрахунок з нею був фактично здійснений 10.11.2021, тобто із затримкою 47 календарних днів.

Тому виплаті грошового забезпечення за час затримки розрахунку на користь позивача, станом на 10.11.2021, підлягає сума із розрахунку 453,7 грн * 47 к.дн. = 21323,80 грн.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, враховуючи що відповідач невчасно сплатив позивачу належні йому при звільненні суми, та стосовно указаних сум є судовий спір, суд прийшов до висновку, що є усі підстави зобов`язати відповідача сплатити компенсацію за несвоєчасність розрахунків з позивачем при звільненні, з розрахунку 453,70 грн за кожний календарний день затримки (з 11.11.2021) до прийняття судом рішення по справі, а саме - 197 днів*453,70 грн = 89378,90 грн.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що фактично частковий розрахунок з позивачем відбувся 10.11.2021. Інші виплати відповідачем так і не здійснені. Крім того, з питання поновлення своїх прав позивач звернувся до відповідача 03.12.2021, відповідь отримав 11.12.2021.

Щодо посилання відповідача на Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260), яким передбачено відстрочення указаних виплат на 2 місяці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчсне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" №95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Тому суд прийшов до висновку, що віповідач повинен компенсувати несвоєчасні розрахунки з позивачем відповідно до норм статтей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про відстрочення належних виплат при звільненні на 2 місяці.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова Олександра, буд. 29, ) про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно своєчасної виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправною.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 453,70 грн за 47 календарних днів затримки (24.09.2021 до 10.11.2021) на загальну суму 21323 (двадцять одна тисяча триста двадцять три) гривні 80 коп.

Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно своєчасної виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, протиправною.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з розрахунку 453,70 грн з 11.11.2021 до до прийняття судом рішення, у розмірі 89378 (вісімдесят дев`ять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 90 коп.

Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення протиправною.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення у сумі 14064,64 грн.

Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань протиправною.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у сумі 7631 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписане суддею 15 серпня 2022 року.

Суддя Р.В. Сацький