Справа № 420/20008/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/20008/21

Категорія:110010000 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:14.12.2021р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі за позовом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до товариства з обмеженою відповідальністю "УТІЛЬВТОРПРОМ", третя особа Державна екологічна інспекція України, про анулювання висновку державної екологічної експертизи,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2021 року Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (далі Міндовкілля) звернулося до адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Утільвторпром", за участю третьої особи Державної екологічної інспекції України (далі Держекоінспекція) про анулювання Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16, виданого ТОВ "Утільвторпром".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в порядку передбаченому пп.4 п.4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275 (далі Положення №275), Держекоінспекцією 27 серпня 2021 року направлено до Міндовкілля припис щодо анулювання Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16, виданого ТОВ "Утільвторпром".

З огляду на те, що Висновок державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16 видавався Міністерством екології та природних ресурсів України, то позивач звернувся до суду за його анулюванням в порядку визначеному ч.7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що вимоги Міндовкілля про анулювання Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16 є безпідставними, не гуртуються на нормах чинного законодавства України, а тому задоволенню не підлягають.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ТОВ "Утільвторпром", за участю третьої особи Державної екологічної інспекції України про анулювання Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16 відмовлено.

В апеляційній скарзі Міндовкілля ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- висновок суду першої інстанції про те, що Міндовкілля, як дозвільний орган, який видав ТОВ "Утільвторпром" висновок, не видавав відповідачеві жодних приписів про усунення порушень із наданням достатнього часу для їх усунення, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки судом не досліджено в повній мірі, що відповідно до п.1 Положення №275 Держекоінспекція є тим центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів;

- ні Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ні Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", ні Положенням про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2020 року №614 відповідача не уповноважено надавати оцінку правомірності припису Держекоінспекції, оскільки законність та правомірність актів індивідуальної дії, виданих органом центральної влади встановлюється судом;

- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вийшов за межі повноважень суду, оскільки суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питання, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень;

- відповідно до проекту оцінки впливу на навколишнє середовище визначено, що від організованого джерела труби утилізатора УТ3000Д при роботі печі будуть здійснювати викиди димових газів, які утворюються від згорання медичних відходів. Розрахунок проводився згідно з методикою "Показники емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин від процесів електро-, газозварювання, наплавлювання, електро-, газорізання та напилювання металів" розробленої Інститутом гігієни та медичної екології (ІГГМЕ) ім. Марзеєва АМНУ", в якій розрахунки щодо спалювання небезпечних медичних відходів відсутні.

Учасники справи своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Міндовкілля, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Міндовкіллям відповідно до повноважень, визначених п.1 ч.1 ст. 24 Закону України "Про екологічну експертизу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснено державну екологічну експертизу та видано товариству Висновок державної екологічної експертизи вiд 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10.

Держекоінспекцією на підставі доручення Прем`єр-міністра України до листа Міндовкілля від 29 жовтня 2020 року №25/6-23/8527-20 здійснено позапланову перевірку діяльності ТОВ "Утільвторпром" () за адресою: Промзона, 38 А, м. Теплодар, Одеська обл., 65490.

За результатами позапланової перевірки ТОВ "Утільвторпром" Держекоінспекцією складено Акт від 06 липня 2021 року №4.2-19/14.

На підставі акту перевірки Держекоінспекцією винесено припис від 27 серпня 2021 року №36426/5/21, в якому зазначено, що в ході перевірки встановлено наступні порушення:

- встановлено факт надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї недостовірної інформації;

- суб`єктом господарювання господарська діяльність, на яку отримано документ дозвільного характеру, здійснюється з порушенням вимог законодавства, зокрема не виконуються умови висновку.

В якості факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру недостовірної інформації Держекоінспекцією зазначено, що перелік забруднюючих речовин у Висновку державної екологічної експертизи вiд 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10 є необґрунтованим, а розрахунки викидів забруднюючих речовин при спалюванні медичні відходів, є неправдивими, неповними та недостовірними.

Щодо порушень вимог законодавства, які вчиняються суб`єктом господарювання під час здійснення господарської діяльність, на яку отримано документ дозвільного характеру, Держекоінспекцією зазначено, що не виконуються, визначені Висновком державної екологічної експертизи вiд 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10, наступні обов`язки щодо:

1) забезпечення повного збирання, належного зберігання та недопущення псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки;

2) здійснення організаційних, науково технічних та технологічних заходів для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншім споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів.

А також, на димовій трубі від утилізатору УТ3000Д зафіксоване не належно розташування та обладнання місця для відбору проб та вимірювання параметрі газопилового потоку.

27 серпня 2021 року до Міндовкілля надійшов припис Держекоінспекції від 27 серпня 2021 року №36426/5/21 щодо анулювання Висновку державної екологічної експертизи, виданого ТОВ "Утільвторпром" Міністерством екології та природних ресурсів України.

Відповідно до вимог припису Держекоінспекції від 27 серпня 2021 року №36426/5/21 Міндовкілля звернулось до суду за анулюванням Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16, виданого ТОВ "Утільвторпром".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав, а також не спростував доводів відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", абз.1 п.п.4 п.4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абз.1 п.п.4 п.4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань надає центральним і місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування приписи щодо зупинення дії чи анулювання в установленому законодавством порядку дозволів, ліцензій, сертифікатів, висновків, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і тваринного світу (у тому числі водних живих ресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації;

2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, забороняється.

У аспекті наведеного, для анулювання документів дозвільного характеру в судовому порядку, дозвільному органу, що видав документ, необхідно встановити одну з вищезазначених підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Міндовкілля, яку подано до суду в порядку визначеному ч.7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності, підставою для звернення до суду, позивачем зазначалося:

- встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру недостовірної інформації;

- здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що Міндовкілля не видавало відповідачеві жодних приписів про усунення порушень із наданням достатнього часу для їх усунення.

Міндовкілля в апеляційній скарзі зазначає, що такий висновок суду першої інстанції є безпідставним та необґрунтованим.

Колегія суддів стосовно такого доводу апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити, що зі змісту норми п.2 ч.7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" вбачається, що зверненню дозвільного органу до суду з адміністративним позовом про застосування заходів реагування, повинно передувати складання ним припису про усунення виявленого правопорушення, надання суб`єкту господарювання часу для його виконання та встановлення факту не усунення суб`єктом господарювання порушень вимог законодавства, щодо яких видано припис.

Не виконання вимог припису встановлюється шляхом проведення позапланового заходу із здійснення державного нагляду (контролю).

Визначаючи одну із підстав для подання даного позову, як здійснення господарської діяльності з порушенням вимог законодавства, на переконання колегії суддів, позивач повинен був надати суду докази видання припису про усунення порушення вимог законодавства, надання відповідачу достатнього часу для усунення цих порушень, та відповідно докази, які підтверджують не усунення суб`єктом господарювання порушень вимог законодавства, щодо яких видано припис.

Разом з тим, матеріали справи не містять таких доказів.

Частиною 8 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що приписом є обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Також не надано позивачем і доказів видання підприємству такого припису Держекоінспекцією.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, в апеляційній скарзі Міндовкілля наполягає на тому, що підставою для звернення до суду є саме встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру недостовірної інформації, а саме те, що перелік забруднюючих речовин у Висновку є необґрунтованим, а розрахунки викидів забруднюючих речовин при спалюванні медичних відходів є неправдивими, неповними та недостовірними.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апелянта свідчать про невизначеність державного органу в частині підстав подання даного позову до суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що звернення з підстав надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації, можливе у разі встановлення дозвільним органом такого факту.

Так, апелянт обґрунтовує свою позицію в цій частині тим, що в проекті оцінки впливу на навколишнє середовище розрахунок щодо спалювання небезпечних медичних відходів проводився згідно з методикою "Показники емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин від процесів електро-, газозварювання, наплавлювання, електро-, газорізання та напилювання металів" розробленої Інститутом гігієни та медичної екології (ІГГМЕ) ім. Марзеєва АМНУ", в якій відсутній розрахунок щодо спалювання небезпечних медичних відходів.

Так, апелянт зазначає, що в даному випадку застосуванню підлягає Директива Європейського парламенту і ради 2010/75/ЄС від 27 листопада 2010 року про промислові викиди (інтегрований підхід до запобігання забрудненню та його контролю) (ч.3 додаток VI) та Керівництво ЄМЕП/ЕАОС по інвентаризації викидів забруднюючих речовин 2016 Європейської агенції довкілля (European Environment Agensy (ЕЕА) № 5.С. 1 .b.iii "Спалювання медичних відходів" та Посібника ВОЗ Safe management of waste from health care activities [Безпечне управління відходами медико- санітарної діяльності] (WHO, 2014) и WHO/FWC/WSH/17.05 (2017).

Суд першої інстанції зробив висновок, що вищеозначені нормативно-правові акти не можуть використовуватись у якості керівних документів для визначення значення гранично допустимих викидів у повітрі для установок зі спалювання відходів.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародні договори" визначено, що міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони підписана 27 червня 2014 року, ратифікована 16 вересня 2014 року на підставі Закону України "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" №1678-VII та набрала чинності 01 вересня 2017 року на підставі листа Міністерства закордонних справ України від 20 липня 2017 року №72/14-612/1-171.

У ст. 363 Угоди про асоціацію зазначено, що поступове наближення законодавства України до права та політики ЄЄ у сфері охорони навколишнього природного середовища здійснюється відповідно до Додатка XXX до цієї Угоди, згідно із яким Україна зобов`язалась імплементувати положення Директиви 2010/75/ЄС.

У загальному значенні, імплементація міжнародно-правових норм - це сукупність цілеспрямованих організаційно правових та інституційних заходів, що здійснюються державами індивідуально, колективно чи в рамках міжнародних організацій і спрямовані на реалізацію ними прийнятих на себе міжнародно-правових зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади (далі Положення №731).

Відповідно до п.2-4 Положення №731 Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Водночас, державою Україна, не було імплементовано положення Директиви №2010/75/ЄС, а саме не було розроблено відповідних нормативно-правових актів, що б встановлювали перелік найкращих доступних технологій та методів управління для регулювання окремих видів діяльності, а також не приведено гранично допустимі концентрації та гранично допустимі скиди забруднюючих речовин до значень Директиви 2010/75/ЄС.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Директива Європейського парламенту і ради 2010/75/ЄС від 24 листопада 2010 року про промислові викиди (інтегрований підхід до запобігання забрудненню та його контролю), Керівництво ЄМЕП/ЕАОС по інвентаризації викидів забруднюючих речовин 2016 Європейської агенції довкілля (European Environment Agency (ЕЕА)) №5.С.1.b.ііі "Спалювання медичних відходів" та Посібник ВОЗ Safe management of waste from health care activities [Безпечне управління відходами медико-санітарної діяльності] (WHО, 2014) и WHO/FWC/WSH/17.05 (2017) не імплементовані і не затверджені в якості керівних нормативних актів на національному рівні та не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а отже не можуть використовуватись у якості керівних документів для визначення значення гранично допустимих викидів у повітрі для установок зі спалювання відходів.

Колегія суддів також враховує те, що з аналізу змісту Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16, ТОВ "Утільвторпром", здійснює діяльність, яка передбачає поводження з різними видами відходів, а не виключно медичними.

За таких обставин, відсутні правові підстави для скасування такого Висновку, лише з тих підстав, які зазначає позивач, у якості недостовірних (неправдивих) відомостей під час подання заяви про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інших відомостей щодо неправдивості, неповноти та недостовірності даних щодо обґрунтування обсягів та видів викидів під час відомостей під час подання заяви про видачу документа дозвільного характеру, Держекоінспекцією під час перевірки не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для анулювання Висновку державної екологічної експертизи від 08 серпня 2016 року №7-03/12-18461/10-16, виданого ТОВ "Утільвторпром", що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вийшов за межі повноважень суду, зробивши аналіз вчинення відповідачем порушень в ході здійснення господарської діяльності, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Колегія суддів зауважує, що в разі, якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду, стали спірними та перейшли в площину судового спору, то акт перевірки органу державного нагляду та припис, що складений за результатами контрольного заходу, є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд з іншими доказами.

В протилежному випадку функція суду була би нівельована, оскільки останній не здійснював би судочинство, а фактично затверджував би акт органу державного своїм рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №826/13895/16 та від 09 червня 2021 року у справі №640/3180/20.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.