Справа № 420/6063/22
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6063/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.01.2022 року в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу роботи для перерахунку пенсії період роботи у 1987, 1988 та 1990 роках в колгоспі ім. Карла Маркса, починаючи з моменту звернення до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тобто з 10.01.2022 року.

Ухвалою суду від 26.04.2022 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач в період з 1980 року по 2003 рік працював в колгоспі ім. Карла Маркса, який реорганізовано в КСП «Крутянське», а в послідуючому і в ТОВ «Крутянське». Період роботи позивача підтверджується записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 06.10.1986 року, архівними довідками та показами свідків;

- 10.01.2022 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з питанням призначення йому пенсії за віком з урахуванням стажу, набутого до 01.01.2004 року;

- рішенням відділу перерахунків пенсії управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 60 від 17.01.2022 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком оскільки згідно поданих документів, страховий стаж особи становить 27 років 9 місяців 11 днів, а необхідний стаж згідно з ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Зазначене рішення позивач отримав 20.01.2022 року;

- в трудовій книжці є відмітка про те, що позивач працював в колгоспі ім. Карла Маркса у 1987, 1988 та 1990 роках, однак згідно архівної довідки від 23.12.2021 року № 02-27/580, яка видана відділом трудового архіву Кодимської міської ради Подільського району Одеської області стаж роботи за 1987, 1988 та 1990 роки не виявлено. Крім цього наявність трудового стажу та роботи в колгоспі підтверджується показами свідків;

- трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки;

- відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач звернувся до Головного управління із заявою від 10.01.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 (надалі Закон № 1058);

- відповідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу в 2022 році не менше 29 років;

- проаналізувавши надані позивачем документи, було встановлено що загальний страховий стаж становить 27 років 9 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії;

- з урахуванням викладеного, рішенням Головного управління № 60 від 17.01.2022 було відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

- відповідно до ст. 1, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 3 Порядку № 637, відповідно до архівної довідки № 02-27/580 від 23.12.2021 про стаж роботи позивача у колгоспі ім. Карла Маркса, виданої відділом трудового архіву Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, відсутні відомості про роботу позивача у 1987 та 1988 роках;

- таким чином, оскільки наявними у пенсійній справі документами не підтверджено роботу позивача у період з 01.01.1987 по 31.12.1988 в колгоспі ім. Карла Маркса, у Головного управління відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу;

- відповідно до п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання іх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника;

- отже, обов`язковою умовою для застосування порядку підтвердження трудового стажу показами свідків є відсутність документів про трудову діяльність та неможливість їх отримання з об`єктивних причин;

- проте, в матеріалах як пенсійної справи так ї судової справи наявна довідка № 02-27/580 від 23.12.2021 про стаж роботи позивача у колгоспі ім. Карла Маркса, видана відділом трудового архіву Кодимської міської ради Подільського району Одеської області;

- зазначена довідка містить повні відомості про роботу позивача з 1976 по 2002 роки на колгоспі ім. Карла Маркса;

- з урахуванням викладеного, до спірних правовідносин не може бути застосований п. 18 Порядку № 637, оскільки обов`язковою умовою для застосування цього пункту є відсутність будь-яких документів за період роботи та неможливість їх одержання, в той час як у даній справі відповідні документи про трудову діяльність позивача наявні;

- враховуючи викладене, неможливо дійти висновку про наявність у діях Головного управління ознак протиправної поведінки. Головне управління діяло в межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством, як того вимагає ст. 19 Конституції України. А отже, відсутні підстави для зобов`язання Головного управління вчиняти дії, які суперечать положенням чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 10.01.2022 року, яку зареєстровано за № 21 та у якій зазначено, зокрема (а.с.40-43):

Прошу пенсію: призначити

Вид пенсії: за віком.

Згідно з Розпискою-повідомленням позивачем додано до заяви (а.с.42):

Обов`язкові документи:

1. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № 303

2. Заява про призначення/перерахунок пенсії

3. Паспорт або ID-картка або Посвідка, КЕ363567

Інші документи:

4. Військовий квиток НОМЕР_2

5. Диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № 6020, 564380

6. Довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р. № 02-27/581

7. Довідка про зміну назви організації № 199

8. документи про стаж, що визначенні Порядком затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 № 02-27/580

9. Заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) б/н

10. Інший документ (рішення суду) № 503/994/21

11. Пам`ятка пенсіонера

12. Трудова книжка або документи про стаж НОМЕР_1

13. Фотокартка.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії № 60 від 17.01.2022 за підписом начальника та головного спеціаліста відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с.6), на звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України від 10.01.2022 року позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, з таких підстав:

- пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» становить 60 років;

- вік заявника 60 років 0 місяців 5 днів;

- необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» становить 29 років;

- страховий стаж особи ставить 27 роки 9 місяців 11 днів;

- результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами зараховано всі періоди;

- не працює;

- на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує;

- дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, 06.01.2025.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.01.2022 року в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії (а.с.7-26), зокрема:

- трудової книжки позивача, НОМЕР_1 , яка заповнена 06.10.1986 року;

- довідки Архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 06.07.2021 № 199;

- архівної довідки Відділу трудового архіву Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 23.12.2021 № 02-27/580 про стаж роботи позивача в колгоспі ім. Карла Маркса КСП «Крутянське», СТОВ «Крутянське», с. Круті Кодимського району Одеської області;

- архівної довідки Відділу трудового архіву Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 23.12.2021 № 02-27/581 про заробітну плату позивача в колгоспі ім. Карла Маркса КСП «Крутянське», с. Круті Кодимського району Одеської області;

- розписок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- сторінок паспорту позивача, серії НОМЕР_3 , виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 9 жовтня 1996 року;

- довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивачу;

- військового квитка позивача, серії НОМЕР_2 , виданого 11.05.1980 р.;

- атестату № 6020, виданого позивачу 25.04.1980 р. по професії тракторист-машиніст;

- свідоцтва, серії НОМЕР_4 , виданого 08.02.1984 р. про присвоєння кваліфікації водія автомобіля третього класу;

- відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо позивача за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2021 року;

- індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо позивача.

На виконання ухвали суду відповідачем надано копії звернення позивача, за результатами розгляду якого прийнято оскаржуване рішення, та усіх додатків до нього (а.с.40-78), в тому числі, копію трудової книжки позивача, НОМЕР_1 , яка заповнена 06.10.1986 року, відповідно до записів №№ 3, 4 якої:

- 7.10.1983: К-з ім. Карла Маркса направлений на роботу в автопарк водієм;

- 7.02.2000: переведено з КСП «Крутянське» по ст. 36 п. 5 до ТОВ «Крутянське».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, зокрема, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового

державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням про відмову у призначенні пенсії № 60 від 17.01.2022 за підписом начальника та головного спеціаліста відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, на звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України від 10.01.2022 року позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, з таких підстав:

- пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» становить 60 років;

- вік заявника 60 років 0 місяців 5 днів;

- необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» становить 29 років;

- страховий стаж особи ставить 27 роки 9 місяців 11 днів;

- результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами зараховано всі періоди;

- не працює;

- на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує;

- дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, 06.01.2025.

З наведеного змісту оскаржуваного позивачем рішення вбачається, зокрема, що його прийнято:

- із застосуванням положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» щодо пенсійного віку (60 років) та необхідного страхового стажу (29 років),

- із визначенням страхового стажу позивача (27 роки 9 місяців 11 днів), із зазначенням при цьому, що за доданими документами зараховано всі періоди.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представником відповідача, із посиланням на положення ст. 1, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 3 Порядку № 637, зазначено, що: - відповідно до архівної довідки № 02-27/580 від 23.12.2021 про стаж роботи позивача у колгоспі ім. Карла Маркса, виданої відділом трудового архіву Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, відсутні відомості про роботу позивача у 1987 та 1988 роках; - таким чином, оскільки наявними у пенсійній справі документами не підтверджено роботу позивача у період з 01.01.1987 по 31.12.1988 в колгоспі ім. Карла Маркса, у Головного управління відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу.

Отже, відповідачем визнається, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем фактично до страхового стажу позивача не зараховано роботу позивача у період з 01.01.1987 по 31.12.1988 в колгоспі ім. Карла Маркса.

При цьому, оскаржуване рішення взагалі не містить:

- обрахунок страхового стажу позивача (27 роки 9 місяців 11 днів);

- період(-и) роботи, які не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, та

- підстави (фактичні і юридичні) такого не зарахування, в тому числі немає посилань на наведені у відзиві положення Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку № 637 та фактичні обставини.

Отже, в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначено (не конкретизовано) обставини, з яких відповідач дійшов висновку про те, що страховий стаж позивача ставить саме 27 роки 9 місяців 11 днів, та з яким не згоден позивач.

При цьому, загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Наведена позиція суду узгоджуються з висновками Верховного Суду щодо вимог до акту індивідуальної дії, викладеними, зокрема, в постановах від 23 жовтня 2018 року по справі № 822/1817/18, від 2 квітня 2019 року по справі № 822/1878/18 та від 21 травня 2019 року по справі № 815/2791/18 тощо.

Крім того, відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом вище, наведені відповідачем в оскаржуваному рішенні обґрунтування не містять жодної конкретизації такого обґрунтування фактичними обставинами.

При цьому, жодних доводів щодо вжиття відповідачем всіх можливих заходів для отримання доказів, які не були покладені в основу оскарженого рішення до його прийняття, але які не були отримані з незалежних від нього причин, відповідачем не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

За наведених обставин, суд не бере до уваги та не надає оцінки відповідним доводам та доказам на їх підтвердження, викладеним у відзиві на позовну заяву, як такі, що не були покладені в основу оскаржуваного рішення, та щодо яких відповідачем не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні.

Так, суд звертає увагу відповідача, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Згідно зі змістом заяв сторін по суті справи, сторонами визнаються фактичні обставини справи, зокрема обставини щодо надання позивачем разом із заявою від 10.01.2022 року трудової книжки позивача.

З урахуванням наданих сторонами документів, наявних в матеріалах справи, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому, згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України, зазначені обставини, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні не зазначено про відсутність певних записів у трудовій книжці позивача.

При цьому, на виконання ухвали суду відповідачем надано копії звернення позивача, за результатами розгляду якого прийнято оскаржуване рішення, та усіх додатків до нього, в тому числі, копію трудової книжки позивача, НОМЕР_1 , згідно з якою період роботи позивача з 01.01.1987 по 31.12.1988 в колгоспі ім. Карла Маркса не зарахований відповідачем згідно з відзивом на позов, охоплюють записи №№ 3, 4, згідно з якими:

- 7.10.1983: К-з ім. Карла Маркса направлений на роботу в автопарк водієм;

- 7.02.2000: переведено з КСП «Крутянське» по ст. 36 п. 5 до ТОВ «Крутянське».

Отже, в трудовій книжці позивача наявні записи про період роботи позивача з 01.01.1987 по 31.12.1988 в колгоспі ім. Карла Маркса, який не зарахований відповідачем до страхового стажу згідно з відзивом на позов.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Щодо решти доводів слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- оскаржуване рішення прийняте відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню;

- виходячи з встановлених судом обставин та здійснених на їх підставі висновків щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості рішення, на підставі ч. 2 ст. 9 та абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, права та інтереси позивача підлягають захисту в даному випадку шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.01.2022 року, зареєстровану за № 21, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні;

- в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Виходячи з вищенаведених висновків суду щодо заявлених позовних вимог, судом фактично задоволено одну основну вимогу позивача немайнового характеру та похідну від неї вимогу зобов`язального характеру, в інший, ніж заявлено позивачем спосіб.

Ухвалою суду від 26.04.2022 року: задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору; відстрочено сплату судового збору за подання даного позову до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Держави підлягає судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 27.05.2022 року) до 31 серпня 2022 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: дати отримання судом відомостей про отримання відповідачем (про причини повернення до суду) ухвали суду про відкриття провадження у справі; тимчасової непрацездатності головуючого судді, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; часу перебування головуючого судді у відпустці; наказу голови Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року № 9-ОС/Д/С «Про особливий режим роботи Одеського окружного адміністративного суду»; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 60 від 17.01.2022 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.01.2022 року, зареєстровану за № 21, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Держави суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова