Справа № 640/4970/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

22 лютого 2022 року м. Київ № 640/4970/22

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал» (далі по тексту - позивач), адреса: 04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4а, офіс 139 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 28 січня 2022 року №0-2659 щодо сплати податкового боргу у розмірі 2 737 783,37 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №0-2659 від 28 січня 2022 року про опис майна у податкову заставу.

Підставами позову вказано порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Одночасно з заявою про усунення недоліків позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню ДПС у м. Києві вчиняти дії щодо опису майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал» у податкову заставу та затвердження його відповідним рішенням, а також вчиняти будь-які дії щодо примусового погашення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал», який виник на підставі податкової вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 28 січня 2022 року №0-2659 щодо сплати податкового боргу у розмірі 2 737 783,37 грн до набрання по справі рішенням законної сили..

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач послався на те, що 11 лютого 2022 року ним засобами почтового зв`язку отримано Акт опису майна №22/26-15-13-03-16 від 28 січня 2022 року, Акт опису майна №23/26-15-13-03-16 від 28 січня 2022 року, Акт опису майна №24/26-15-13-03-16 від 31 січня 2022 року.

Крім того, позивач послався на те, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за травень 2020 року, за результатами якої складено акт №269/26-15-05-02-01/40112778 від 10 серпня 2020 року, згідно з яким позивачем порушено: - пункт 44.1 пункту 44.6 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого: занижено суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 2 214 755,00 грн., в т.ч. за: лютий 2020 року на суму 128 300,00 грн.; березень 2020 року на суму 495 733,00 грн.; квітень 2020 року на суму 870 899,00 грн.; травень 2020 року на суму 719 823,00 грн.; завищено від' ємне значення різниці податкового зобов' язання та податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 790 784,00 грн., в т.ч. за: травень 2020 року на суму 790 784,00 гривень.

На підставі акта перевірки №269/26-15-05-02-01/40112778 від 10 серпня 2020 року Головним правлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення- рішення від 07 вересня 2020 року: №2 - сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду складає 790 784,00 грн.; - №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 768 444,00 грн, які оскаржені в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, на переконання позивача, в силу неузгодженості податкових повідомлень- рішень від 07 вересня 2020 року №2 та 07 вересня 2020 року №2 у позивача податковий борг відсутній, проте, відповідачем до моменту узгодження грошового зобов`язання було вручено позивачу податкову вимогу від 07 вересня 2020 року №2 та 07 вересня 2020 року №2, а отже така вимога є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, як зазначає позивач, у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення № 0-2659 від 28 січня 2022 року про опис майна у податкову заставу.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією заявою про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, позивач взагалі жодним чином не обгрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а лише зазначає про обставини, які передували його зверненню до адміністративного суду з позовом, який він просить забезпечити.

При цьому, наявність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень не є предметом спору у даній адміністративній справі.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Кепітал» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник