Справа № 420/7685/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7685/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду в Кіровоградській області №30 від 06.12.2021 року про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Кіровоградській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , стаж роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: період з 01.01.1980 року по 11.05.1980 року запис в трудовій книжці №3-4; навчання з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 , період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, служби, стаж додатково підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 131 від 28.12.2021 року (запис в трудовій книжці без номера); період з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року, згідно записів в трудовій книжці №23-24.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи стаж роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: період з 01.01.1980 року по 11.05.1980 року запис в трудовій книжці №3-4; навчання з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 , період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, період з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року, згідно записів в трудовій книжці №23-24.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.07.2022 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних. Представник переконаний, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , так, як позивач немає необхідного стажу. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 10 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначений пенсії за віком за нормами Закону при досягненні 60 років. Таким чином, Головне управління діяло в межах повноважень визначених чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави вважати, що головним управлінням вчинено протиправні дії відносно позивача.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 , останній:

В період з 01.09.1976 року по 17.06.1979 року навчався в професійно-технічному училищі №13 м. Миколаїв;

23.07.1974 року прийнятий на роботу свердлувальником 3 розряду по направленню професійно-технічного училища №13 м.Миколаїв;

05.12.1979 року звільнений за ст.38 КЗпР УССР (за власним бажанням);

11.01.1980 року прийнятий в Савранське автопідприємство 15118 на посаду змащувала автомобілів;

11.05.1980 року звільнений за ст.36 п.3 КЗпР УССР (у зв`язку з призовом до Радянської Армії ) (наказ №204 від 23.05.1980 року);

15.06.1982 року зарахований слюсарем-ремонтником 3 розряду до Ширяєвського АТП-15067;

01.09.1982 року звільнений за ст.36 п.1 КЗпР УССР (у зв`язку з вступом до навчального закладу);

01.09.1982 року - навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості;

01.07.1985 року - прийнятий на посаду майстра в Новопортівського ПМК трест «Надимстройгаздобича»;

05.02.1985 року - звільнений за власним бажанням;

21.02.1986 року - зарахований в.о. головного інженера Любашівського Райсількомунгоспу;

09.04.1986 року - переведений на посаду майстра;

22.04.1987 року - звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпР УССР);

29.04.1987 року - прийнятий на посаду майстра в Любашівське районне дорожне ремонтно-будівельне управління;

18.06.1998 року - переведений на посаду виконавця робіт;

30.09.1998 року - звільнений за ст.40 КЗпП УССР (за прогул без поважної причини);

23.10.1998 року - Любашівський центр зайнятості Одеської області (розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.29 п.1 ЗУ «Про зайнятість населення»;

23.10.1998 року - відстрочено виплату допомоги по безробіттю на 3 місяці;

23.01.1999 року - поновлено виплату допомоги по безробіттю;

31.12.1989 року - закінчено виплату допомоги по безробіттю.

11.05.2000 року - розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.29 п.1 ЗУ «Про зайнятість населення»;

05.08.2001 року - закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.30 п.1 «з» ЗУ «Про зайнятість населення»;

05.01.2005 року - зараховано водієм до Любашівського сільгоспенерго;

21.01.2005 року - звільнений за власним бажанням;

16.02.2005 року - розпочато виплату Любашівським районним центром зайнятості Одеської області допомоги по безробіттю відповідно ст.23 п.2 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

16.02.2005 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 п.п.5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

17.05.2005 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 п.п.5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

16.06.2005 року - поновлено виплату допомоги по безробіттю;

01.08.2005 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 п.п.5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

05.07.2005 року - припинено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.1 п.п.13 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

04.11.2005 року - розпочато виплату Любашівським районним центром зайнятості Одеської області допомоги по безробіттю відповідно ст.23 п.2 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

04.11.2005 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 п.п.6 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

09.02.2007 року прийнятий на посаду майстра ДП «Одеський облавтодор» ф-я «Любашівський райавтодор»;

23.02.2009 року - звільнений за ст.40 (за прогул без поважної причини) (запис №34);

В відповідно до запису в трудовій книжці запис №34 від 23.02.2009 року вважати недійсним (а.с.20).

13.04.2009 року - звільнений за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням);

30.04.2009 року - призначено виплату Любашівським районним центром зайнятості Одеської області допомоги по безробіттю відповідно ст.23 п.13 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

30.04.2009 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 « 1» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

29.07.2009 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.5 « 1» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

28.08.2009 року - розпочато виплату Любашівським районним центром зайнятості Одеської області допомоги по безробіттю відповідно ст.31 п.4 п.5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

24.12.2009 року - припинено виплату допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.1 « 13» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

25.10.2011 року - прийнятий на посаду машиніста (кочегара) котельні 2 розряду станції Заплази на період опалювального сезону Одеської залізниці;

15.04.2012 року - звільнений у зв`язку із закінчення строку трудового договору, п.2 ст.36, КЗпП України;

01.11.2012 року - прийнятий на посаду машиніста (кочегара) котельні 2 розряду станції Заплази на період опалювального сезону Одеської залізниці;

15.04.2013 року - звільнений у зв`язку із закінчення строку трудового договору, п.2 ст.36, КЗпП України;

15.10.2013 року - прийнятий на посаду машиніста (кочегара) котельні 2 розряду станції Заплази на період опалювального сезону Одеської залізниці;

01.04.2014 року - звільнений за угодою сторін п.1 ст.36, КЗпП України (а.с.14-23).

Відповідно до довідки Любашівської районної філії Державного центру зайнятості Одеського обласного центру зайнятості №1129/01-27 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно перебував на обліку в центрі зайнятості та 23.10.1998р. призначено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.29 п.1 «а» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №63/7 від 26.10.1998р.

23.10.1998р. відкладено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.30 п.2 «б» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №63/7 від 26.10.1998р.

23.01.1999р. поновлено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.29 п.1 «а» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №63/7 від 26.10.1998р.

30.12.1999р. припинено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.30 п.1 «а» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №1/1 від 01.01.2000р.

11.05.2000р. призначено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.29 п.1 «б» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №61/4 від 11.05.2000р.

11.05.2000р. відкладено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.30 п.2 «г» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №61/4 від 11.05.2000р.

11.08.2000р. поновлено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.29 п.1 «б» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №61/4 від 11.05.2000р.

04.08.2001р. припинено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.30 п.1 «з» Закону України «Про зайнятість населення» наказом №138/6 від 06.08.2001р.

16.02.2005р. призначено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ050216 від 16.02.2005р.

16.02.2005р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.5 пп.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ050216 від 16.02.2005р.

17.05.2005р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.5 пп.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ050317 від 17.03.2005р.

16.06.2005р. поновлено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ050616 від 16.06.2005р.

01.08.2005р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.5 пп.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом № НТ050802 від 02.08.2005р.

04.07.2005р. припинено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.1 пп.13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом № НТ050902 від 02.09.2005р.

04.11.2005р. призначено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ051104 від 04.11.2005р.

04.11.2005р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.5 пп. « 6» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ051104 від 04.11.2005р.

04.12.2005р. розпочато виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробітна» наказом №НТ051208 від 08.12.2005р.

09.02.2006р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 ч.5 п.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ060307 від 07.03.2006р.

11.03.2006р. розпочато виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ060314 від 14.03.2006р.

05.05.2006р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 ч.5 п.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ060516 від 16.05.2006р.

07.04.2006р. припинено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.1 пп. « 13» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ060605 від 05.06.2006р.

30.04.2009р. призначено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ090430 від 30.04.2009р.

30.04.2009р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.5 пп.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ090430 від 30.04.2009р.

29.07.2009р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 ч.5 п.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом №НТ090715 від 15.07.2009р.

28.08.2009р. поновлено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.23 п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом ДШТ090823 від 28.08.2009р.

16.11.2009р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 ч.5 п.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом № НТ091117 від 17.11.2009р.

15.01.2010р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 ч.5 п.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом № НТ091230 від 30.12.2009р.

15.04.2010р. скорочено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 ч.5 п.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом № НТ100114 від 14.01.2010р.

23.12.2009р. припинено виплату допомоги по безробіттю, згідно ст.31 п.1 пп.» 13» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом № НТ100212 від 12.02.2010р. (а.с.28).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії військового квитка НОМЕР_4 , позивач проходив військову службу з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року (а.с.29).

Зазначений період проходження військової служби також підтверджено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 МОУ № 131 від 28.12.2021 року (а.с.26).

В матеріалах справи, також, наявна копія диплому НОМЕР_5 Одеського технікуму газової і нафтової промисловості, що виданий на ім`я ОСОБА_1 про навчання в період з 1982 року по 1985 року в даному закладі.

01.12.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії, до якої додав: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, військовий квиток НОМЕР_4 , Диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_6 ; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій та відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637: № 136, № 124, № 10, №1129/01-27; трудову книжку НОМЕР_3 .

Вказану заяву передано за принципом екстериторіальності Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

06.12.2021 року Головним управлінням пенсійного фонду в Кіровоградській області за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів прийнято рішення №30 від 06.12.2021 року про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с.13).

У рішення зазначено, що вік заявника 59 років 11 місяців 14 днів.

Страховий стаж особи становить: 21 рік 10 місяців 29 днів.

За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди:

період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, оскільки у військовому квитку виправлено дату закінчення служби;

навчання з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року, оскільки в дипломі прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає прізвищу позивача, яке зазначене в паспорті « ОСОБА_1 »;

з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року - відсутній підпис керівника або уповноваженої ним особи;

з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року - оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У рішенні зазначено, що право на пенсійну виплату відповідно до ст.26 Закону заявник набуде після досягнення 63 років, з 18.12.2024 року.

Отже, відповідачем відмовлено у призначені позивачеві пенсії за віком з підставі відсутності необхідного страхового стажу не менше 28 років, при наявному 21 рік 10 місяців 29 днів. При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, оскільки у військовому квитку виправлено дату закінчення служби; період навчання з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року, оскільки в дипломі прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає прізвищу позивача, яке зазначене в паспорті « ОСОБА_1 »; період з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року - відсутній підпис керівника або уповноваженої ним особи; період з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року - оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.08.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до ст.7 Законом України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (ч.1 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Платниками страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування є застраховані особи, зазначені в пунктах 1-6, 10-13 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону (ч.2 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV).

Положеннями ч.2 та ч.3 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, у разі:

ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків;

неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів;

якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За змістом ст.106 вказаного Закону відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Водночас особа, за яку сплачувались страхові внески,не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування періодів роботи до страхового стажу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.07.2019 у справі №617/927/17.

Як встановлено судом, відповідачем відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до запису у трудовій книжці позивача від 05.01.2005 року - позивача за наказом № 10 від 31.12.2005 року зараховано водієм до Любашівського сільгоспенерго та 21.01.2005 року - звільнено з посади за власним бажанням за наказом № 2 від 25.01.2005 року (а.с.18). Даний запис містить печатку підприємства та підпис директора.

Трудова книжка відповідно до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Зважаючи на це, незарахування періоду роботи позивача з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року до страхового стажу з наведеної відповідачем причини, зокрема відсутності даних в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - не є обґрунтованим так як не залежить від позивач та не може трактуватись не на його користь.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року, оскільки в дипломі прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає прізвищу позивача, яке зазначене в паспорті « ОСОБА_1 »; незарахування відповідачем до страхового стажу періоду з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року оскільки відсутній підпис керівника або уповноваженої ним особи та незарахування періоду строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року, оскільки у військовому квитку виправлено дату закінчення служби, суд зазначає наступне.

Спір щодо наявності підстав для зарахування періоду навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості та періоду проходження військової служби в радянській армії, як таких, між сторонами не існує. Спір стосується зокрема різниці прізвища в дипломі та в паспорті і відсутності підпису керівника або уповноваженої ним особи у військовому квитку.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Як зазначено в п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія диплому НОМЕР_5 Одеського технікуму газової і нафтової промисловості, що виданий на ім`я ОСОБА_1 про навчання в період з 1982 року по 1985 року в даному закладі.

Згідно паспортних даних прізвище позивача « ОСОБА_1 ».

Відповідно до записів у трудовій книжці, який здійснений на підставі диплому НОМЕР_5 Одеського технікуму газової і нафтової промисловості, період з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року відображений у трудовій книжці позивача як навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості (а.с.15).

Тобто, до трудової книжки позивача внесено запис про навчання позивача в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості в період з 1982 року по 1985 року в даному закладі.

Зазначені обставини спростовують доводи відповідача про наявність обґрунтованих підставі для не зарахування періоду навчання позивача в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості з 1982 року по 1985 року, з підстав різниці в прізвищі. Крім того, позивач не має нести негативні наслідки пов`язані з недбалим відношенням відповідальної за заповнення диплому особи.

До того ж, за змістом ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Уразі наявності сумніву в достовірності відомостей наявних в документах, які враховується при обчисленні пенсії, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій, установ і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови уврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Також, судом досліджено наявну в матеріалах справи копію військового квитка НОМЕР_4 в якому зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року (а.с.29). В копії військового квитка НОМЕР_4 міститься відбиток печатки військового комісаріату та підпис військового комісара і командира військової частини. Будь-яких виправлень дати закінчення позивачем військової служби, суд, у копії військового квитка - не вбачає.

Вказаний період проходження військової служби також підтверджено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 МОУ № 131 від 28.12.2021 року (а.с.26).

Відповідно до запису у трудовій книжці під №4, 11.05.1980 року позивач звільнений Савранським автопідприємство 15118 за ст.36 п.3 КЗпП УССР (у зв`язку з призовом до Радянської Армії ) (наказ №204 від 23.05.1980 року).

Отже, період проходження позивачем військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року підтверджується копією військового квитка НОМЕР_4 , довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 МОУ № 131 від 28.12.2021 року та записом у трудовій книжці.

З урахуванням зазначеного, суд вважає посилання відповідача на виправлення у військовому квитку позивача НОМЕР_4 , як підставу для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу, що обидва періоди - і проходження військової служби і період навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості, що не зараховані відповідачем до страхового стажу, внесені до трудової книжки позивача.

Також, суд вважає необґрунтованим незарахування відповідачем до страхового стажу періоду трудової діяльності з 11.01.1980 року по 22.04.1982 року, оскільки відсутній підпис керівника або уповноваженої ним особи.

Судом, із записів в трудовій книжці позивача, встановлено, що 11.01.1980 року позивача прийнятий в Савранське автопідприємство 15118 на посаду змащувала автомобілів (наказ №15 від 11.01.1980) (а.с.14). 11.05.1980 року позивача звільнено з Савранського автопідприємства 15118 за ст.36 п.3 КЗпП УССР (у зв`язку з призовом до Радянської Армії ) (наказ №204 від 23.05.1980 року). Даний запис засвідчено печаткою Савранського автотранспортного підприємства 15118.

Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи, зокрема у зв`язку з відсутністю підпису відповідальної особи, при наявності печатки підприємства, відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Суд наголошує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Тому суд робить висновок, що вказаний період роботи позивача підлягає зарахуванню до загального страхового стажу для призначення пенсії.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що записи у трудовій книжці позивача та документи, додатково надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, дають достатні підстави для зарахування до його страхового стажу періоду навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості, періоду проходження військової служби та періоду трудової діяльності з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року на КП Любашівське сільгоспенерго.

Записи у трудовій книжці щодо спірних періодів є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового (трудового) стажу позивача.

Помилка в написанні прізвища, імені, по батькові позивача в довідках не може нівелювати відомості трудової діяльності та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу, а відмова відповідача в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про вказані вище періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за весь період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення документів, довідок, відомостей відповідальними особами та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в них записах.

Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»). «Ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Проте, виходячи із обставин цієї справи, суд доходить до висновку, що відповідачу для вирішення питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком необхідно дослідити та надати оцінку умовам, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи.

За наведених обставин, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.12.2021 року та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Також, суд зазначає, що спірним періодом, є і період з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року. Саме за вказаний період в трудовій книжці позивача здійснено запис про трудову діяльність позивача на Савранському автотранспортному підприємства 15118.

Проте, в прохальній частині позову позивач просить зарахувати період з 01.01.1980 року по 11.05.1980 року.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає, що задоволені мають бути вимоги про зарахуванню до страхового стажу періоду трудової діяльності з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року.

Таким чином, позовні вимоги за даним позовом підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду в Кіровоградській області №30 від 06.12.2021 року про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління пенсійного фонду в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2021 року зарахувавши до стажу роботи та страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: період з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року; період з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості; період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року; період з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 992,40 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 243, 245, 246, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області №30 від 06.12.2021 року про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язання Головне управління пенсійного фонду в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2021 року зарахувавши до стажу роботи та страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: період з 11.01.1980 року по 11.05.1980 року; період з 01.09.1982 року по 22.04.1985 року навчання в Одеському технікумі газової і нафтової промисловості; період строкової військової служби з 28.04.1980 року по 22.04.1982 року; період з 05.01.2005 року по 21.01.2005 року та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням рішення суду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, Кіровоградська обл., м.Кіровоград, Кіровський район, (ФОРТЕЧНИЙ Р-Н) вулиця Соборна, будинок 7А; ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 15.08.2022 року.

Суддя Н.В. Бжассо