Справа № 120/4625/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 серпня 2022 р. Справа № 120/4625/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №14 від 31.03.2022 року щодо відмови в призначені позивачеві пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22, починаючи з 25.03.2022 року; зобов`язання відповідача призначити з 25.03.2022 року позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058. 25.03.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 . Відповідач за результатами розгляду зазначеної заяви, рішенням №14 від 31.03.2022 року відмовив в такому переведенні у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Ухвалою суду від 22.06.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

06.07.2022 року за вх.№34687 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує проти заявленого позову та вважає таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що підстави для призначення пенсії в разу втрати годувальника згідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, який втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VII, за зверненнями, що надійшли після 01.05.2016 року, відсутні. З огляду на зазначене, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Ухвалою від 09.08.2022 року у сторін витребувано додаткові докази.

15.08.2022 року за вх.№40752/22 до суду від відповідача надійшли витребувані докази.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та проживала з ним разом до дня його смерті, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.05.1978 року, свідоцтвом про смерть від 07.12.2021 року та довідкою Томашпільської селищної ради від 04.01.2022 року.

Позивач перебуває на пенсійному обліку відповідача та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058.

25.03.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22.

Відповідач за наслідками розгляду вказаної заяви, прийняв рішення №14 від 31.03.2022 року про відмову в задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Суд зазначає, що спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого суддю у відставці відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч.1 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI, у редакції, чинній на дату призначення пенсії ОСОБА_2 ) судді який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з ч. 2 ст. 138 Закону №2453-VI суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, отримує неоподатковуване щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того,

чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на

загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ч. 11 с. 37 № 3723-XII визначає, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала

право на пенсію за цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 28.09.2010 року звільнений з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у відставку. Отже, на момент такого звільнення законодавством передбачалась можливість отримання ним пенсії на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу" або ж за його вибором щомісячного довічного грошового утримання.

Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) за винятком ст. 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у п. 10 і 12 р. ХІ Закону №889 -VIII.

Згідно з п. 10 і 12 р. ХІ Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.

Суд зазначає, що п.13 р. ХІ Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Отже, відповідач, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен був діяти відповідно до вимог Закону № 2453-VI та ст.37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону №3723XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсіїне є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено та не є спірним у даній справі, що ОСОБА_2 , чоловік позивача, на момент смерті мав відповідний стаж та статус судді у відставці.

Його дружина - позивач - з 05.01.2022 року отримує пенсію по втраті годувальника, призначену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач на момент звернення з заявою до відповідача була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, що не заперечується відповідачем, та відповідала вимогам для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст.37 Закону № 3723-XII.

Висновки аналогічного характеру викладено в постанові Верховного Суду у справі №236/3193/16-а від 09.11.2018, які в силу ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при ухваленні даного рішення.

Суд не погоджується із позицією відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, яка обґрунтована тим, що Законом № 889-VIII не передбачено призначення даного виду пенсії, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи (в даному випадку позивача) при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі його смерті відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

Висновки аналогічного характеру викладено в постанові Верховного Суду у справі №236/3193/16-а від 09.11.2018 року, які в силу ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при ухваленні даного рішення.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що пенсія позивача по втраті годувальника, як члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана з правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб, а тому позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі п.10 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, з 25.03.2022 року.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 14 від 31.03.2022 року щодо відмови в призначені позивачеві пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити з 25.03.2022 року позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача відповідача № 14 від 31.03.2022 року щодо відмови в призначені позивачеві пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, відповідно з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача призначити з 25.03.2022 року позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22.

Суд при прийнятті рішення у даній справі також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1974 року у справі "Міллер проти Австрії", в якому Суд вперше установив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року "Гайгузус проти Австрії", у якому якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 992 грн.40 коп.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає сума у розмірі 992 грн. 40 коп.

Керуючись Конституцією України, Законами України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №14 від 31.03.2022 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 25.03.2022 року ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_2 , на підставі довідки Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 року № 04-20/9/22.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21028, )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 16.08.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна