Справа № 640/30527/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 лютого 2022 року м. Київ№640/30527/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

за участі секретаря судових засідань Бодюк В.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп»
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправним та скасування рішення
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

-Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк»;

- Акціонерне товариство «Асвіо Банк»;

за участі представників:

- від позивача - Савенко Є.О.;

- від відповідача та третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк»; - Кузьмік Д.В.;

- від третьої особи Акціонерного товариства «Асвіо Банк» - Коломієць Т.М.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 вересня 2019 року №2363 «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ПАТ «КБ «Надра» в частині затвердження умов продажу права вимоги ПАТ "КБ "Актив-банк" до ТОВ "ВКФ "Інвестгруп" за Кредитним договором № 0606/01 від 06 червня 2012 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому, поміж іншого, просив закрити провадження у справі.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають із повноважень щодо реалізації майна (активів) банку на відкритих торгах (аукціоні), отже виконавча дирекція Фонду діє як представник сторони договірних відносин, а не як суб`єкт владних повноважень, а тому даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

В підготовче судове засідання 22 лютого 2022 року прибули представники учасників справи.

Представник відповідача та одночасно як представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» підтримав клопотання щодо закриття провадження у даній справі.

Представник третьої особи Акціонерного товариства «Асвіо Банк» також підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача заперечив щодо задоволення даного клопотання та вважав, що відповідач у даному спорі здійснює владно-управлінські функції як суб`єкт владних повноважень, відтак спір має розглядатись саме за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи думки присутніх представників учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно- правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно- владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом розгляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

В той же час, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Положення Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) встановлюють правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (положення статей 3, 4 Закону №4452-VI).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону №4452-VI неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України від 7 грудня 2000 року №2121-III «Про банки та банківську діяльність». Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI).

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За змістом статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

З урахуванням наведеного убачається, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом №4452-VI, дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, визначений статтею 3 Закону № 4452-VI правовий статус Фонду, відповідно до якого він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Таким чином, лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають із повноважень щодо реалізації майна (активів) банку на відкритих торгах (аукціоні), виконавча дирекція Фонду діє як представник сторони договірних відносин.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № № 826/1781/17, 818/208/18, у яких підсумовано, що позивачем оспорюються дії виконавчої дирекції Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо відчуження активів банку, а отже, такий спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

У справі №640/30527/21 позивач оскаржує прийняте Фондом рішення про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ПАТ «КБ «НАДРА» під час здійснення своїх повноважень щодо формування та наповнення ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Підвідомчість господарських справ установлена у статті 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 1 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи- підприємці.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 10,15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, норми ГПК, а також суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності - даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Викладене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17.

Враховуючи те, що між сторонами даної справи виник спір стосовно дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, формування ліквідаційної маси, організації продажу майна та активів банку, такий спір є приватно-правовим та належить до юрисдикції цивільних (чи господарських) судів, залежно від складу учасників.

Тобто, позивач оскаржує рішення Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо реалізації майна/активів ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК».

Частиною першою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої цієї статті про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За змістом частини другої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України

у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи вищенаведене клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, у зв`язку з чим суд закриває провадження у справі №640/30527/21.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

у х в а л и в:

1. Клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №640/30527/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк», Акціонерне товариство «Асвіо Банк», про визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 вересня 2019 року №2363 «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ПАТ «КБ «Надра» в частині затвердження умов продажу права вимоги ПАТ "КБ "Актив-банк" до ТОВ "ВКФ "Інвестгруп" за Кредитним договором № 0606/01 від 06 червня 2012 року.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» (79041, Львівська область, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, ) через відповідний орган Державної казначейської служби України судовий збір у розмірі 2270,00 грн, який сплачений згідно квитанції №ПН2273033 від 25 жовтня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст ухвали складено 23 лютого 2022 року.