Справа № 420/13759/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13759/21
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримане речове майно

ВСТАНОВИЛА:

У серпня 2021 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача вартості наданих їй предметів речового майна, строки носіння яких не вийшли, з урахуванням зносу, в розмірі 8194,24 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до довідки-розрахунку №91 про вартість речового майна, що підлягає відшкодуванню за рахунок винних осіб - солдата ОСОБА_1 з урахування строку зносу заборгованість становить 8194, 24 грн., однак станом на момент складання позовної заяви грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не сплачені.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 пропустила місячний строк, встановлений ст. 122 КАС України для звернення до суду з цим позовом, однак суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини. Також, апелянт звертає увагу, що при відкритті адміністративного провадження у справі судом першої інстанції не було поновлено строк звернення до суду.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30 жовтня 2018 року уклала з Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу строком на три роки.

Відповідно до витягу з наказу командира Начальника НОМЕР_3 об`єднаного навчального центру Харківського Національного університету ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 жовтня 2018 року №52-РС (по особовому складу) ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу, присвоєно первинне військове звання «солдат» і призначено її курсантом навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, ВОС - НОМЕР_2.

Наказом начальника НОМЕР_3 об`єднаного навчального центру Харківського національного університету ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 28 листопада 2018 року №56-PC ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас за п. п. «д» п.2 ч.5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок i військову службу» (через службову невідповідність).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 листопада 2018 року №281 ОСОБА_1 виключено зі списку особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 отримала речове майно відповідно до копії роздавальної відомості №460, вартість якого, з урахуванням строку зносу, становить 8194,24 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком № 90 від 28 листопада 2018 року.

Листом від 26 червня 2019 року №1/1/72/836 Військова частина НОМЕР_1 повідомила відповідача за наявною в неї адресою проживання про необхідність до 15 липня 2019 року добровільно погасити заборгованість шляхом перерахування 8194,24 грн. на рахунок військової частини НОМЕР_1 .

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вартість виданих відповідачу предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки відповідача звільнено з військової служби через службову невідповідність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 не наводить доводів щодо не погодження з рішенням суду щодо суті заявлених позовних вимог, а лише зазначає про пропуск позивачем строку звернення до Одеського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Апелянт вважає, що строк звернення до Одеського окружного адміністративного суду вперше сплинув 29.12.2018 р., тобто через 30 днів після видачі довідки-розрахунку ВЧ НОМЕР_1 від 28.11.2018 р. №90 та вдруге сплинув 16.08.2019 р., тобто через 30 днів після визначеного листом ВЧ НОМЕР_1 від 26.06.2019 р. №1/1/72/836 до 15.07.2019 р. для добровільного погашення заборгованості.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов, що дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Окрім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суд звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям:

- це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

- ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії роздавальної відомості №460, вартість речового майна, з урахуванням строку зносу, становить 8194,24 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком № 90 від 28 листопада 2018 року.

Листом від 26 червня 2019 року №1/1/72/836 Військова частина НОМЕР_1 повідомила відповідача за наявною в неї адресою проживання про необхідність до 15 липня 2019 року добровільно погасити заборгованість шляхом перерахування 8194,24 грн. на рахунок військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, в даному випадку право звернення до суду з`явилось у ВЧ НОМЕР_1 з 16.07.2019 р., тобто після закінчення строку, протягом якого ОСОБА_1 мала право у добровільному порядку сплатити відповідну суму коштів.

Судом встановлено, що 03.10.2019 р. Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Василівського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості за отримане речове майно в порядку ЦПК України.

Ухвалою Василівського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження у справі, при цьому колегія суддів звертає увагу, що судом не було встановлено пропуску строку звернення до суду Військовою частиною НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Василівського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2020 р. позов ВЧ НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зо отримане речове майно у розмірі 8194,24 грн. задоволено.

22.04.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення та 24.02.2021 р. надала до суду заяву про закриття провадження у справі, оскільки справи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Василівського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2021 р. закрито провадження у справі за позовом ВЧ НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зо отримане речове майно у розмірі 8194,24 грн., оскільки зазначений спір є публічно-правовим.

Матеріалами справи встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 ухвалу Василівського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2021 р. про закриття провадження у цивільній справі отримано 21.07.2021 року за вх.№1/1/59/499 (а.с.8) та 03.08.2021 р. Військовою частиною НОМЕР_1 подано позовну заяву про стягнення заборгованості за отримане речове майно в порядку КАС України та надано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав ухвалу суду про закриття провадження у цивільній справі 21.07.2021 р., а до суду з даним позовом звернувся через 13 днів після отримання такої ухвали, тому приймаючи до уваги обставини, викладені позивачем на обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та виходячи із цілей і завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції під час відкриття провадження у справі не поновлено строк звернення до суду, проте вважає, що зазначене процесуальне порушення не призвело до ухвалення не вірного судового рішення, а тому рішення суду скасуванню не підлягає.

Апелянт в апеляційній скарзі вважає, що строк звернення до суду пропущено, обчислюючи його після спливу строку на добровільне погашення заборгованості, однак колегія суддів звертає увагу, що ВЧ НОМЕР_1 після спливу строку на добровільне погашення заборгованості зверталась до суду в порядку ЦПК України та відповідно до ухвали суду строк пропущено не було, однак в подальшому за заявою саме ОСОБА_1 провадження у справі було закрито, при цьому остання звертаючись до суду з такою заявою не зазначала про пропуск відповідачем строку звернення до суду з цим позовом, а наголошувала лише на порушенні судом правил предметної підсудності цієї справи.

Таким чином, колегія суддів вважа , що своєчасність первісного звернення відповідача до суду та наявність ухвали Васильківського міськрайонного суду від 12.03.2021р. про закриття провадження у цивільній справі відповідно до п.1ч.1 ст.255 ЦПК України дає підстави вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з аналогічним позовом в порядку адміністративного провадження, при цьому слід звернути увагу, що позивач без зайвих зволікань скористався своїм правом подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду у найкоротший строк після отримання ухвали суду про закриття провадження у справі.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та як наслідок залишення такого позову без розгляду спростовані судом апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому, щодо суті позовних вимог колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном, визначає Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців регламентоване статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до частини першої вищевказаної статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний часта особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898 визначено, що основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Абзацом восьмим пункту 4 Розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Судом встановлено, що відповідача звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність, що підтверджується копією витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2021 року № 281.

Також, встановлено, що відповідач добровільно не сплатив Військовій частині НОМЕР_1 таку заборгованість у розмірі 8194,24 грн.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки відповідач добровільно не сплатив заборгованість 8194,24 грн. за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, а Військова частина НОМЕР_1 вжила всіх можливих заходів щодо добровільної сплати ОСОБА_1 такої заборгованості, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець