Справа № 640/8927/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року м. Київ № 640/8927/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнаття протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «ЮЖКОКС» (адреса: 51909, м. Кам`янське, вул. Вячеслава Чорновола, 1, ідентифікаційний номер - 05393079, ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1) (далі - позивач або ПАТ «ЮЖКОКС») подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19, ідентифікаційний код - 39369133, ел. пошта - ) (надалі - відповідач або НКРЕКП), у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 417 від 10.03.2021.

В якості підстав позову позивач зазначає, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 417 від 10.03.2021 є протиправною та такою, що прийнята з порушення норм чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/10078/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

До канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли заяви Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2021 відмовлено у задоволенні заяв Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

В якості підстав позову позивач зазначає, що відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови не надано на розгляд ПрАТ «ЮЖКОКС» жодного первинного документу, яким підтверджується розрахунок сплачених внесків на регулювання не у повному обсязі за період 2018-2020 роки. Позивач переконаний, що відповідач на власний розсуд здійснив розрахунок «ніби» не сплаченого внеску ПрАТ «ЮЖКОКС» на регулювання не в повному обсязі, не вдаючись при цьому до посилань на відповідний нормативний документ, а визначення поняття чистого прибутку у відповідача взагалі відсутнє. Позивач не погоджується з п. 5 «Опису виявлених порушень вимог законодавства та ліцензійних умов» частини 1 щодо донарахування внесків на регулювання на теплову енергію, що використовувалась на власні потреби для забезпечення технологічного процесу основного виду діяльності - виробництво коксу та коксової продукції.

Відповідач у відзиві зазначив, що перевіркою встановлено, що протягом 2018-2020 років ліцензіатом визначалась сума чистого доходу для розрахунку внесків на регулювання виходячи з обсягів реалізації теплової енергії споживачам за прямими договорами не враховуючи при цьому внутрішньозаводське споживання теплової енергії для потреб основного виробництва, що призвело до сплати внесків на регулювання не в повному обсязі на вказаний період. Відповідач вказує, що всі обсяги теплової енергії, що споживаються обладнанням (устаткуванням), яке не задіяне в технологічних процесах виробництва теплової енергії, або використовується для провадження іншої не ліцензованої діяльності виробника на території підприємства чи споживається іншими суб`єктами господарювання на території ліцензіата, мають бути віднесені до корисного відпуску теплової енергії. Так внаслідок перевірки виявлено неправильність заповнення товарної продукції у формах № 6-НКРЕ та чистий дохід (виручку) у формах № 4-НКРЕКП та відповідно невірно визначено суми внеску на регулювання.

У відповіді на відзив позивач повторно вказав, що відповідачем встановлено, але не надано на розгляд ПрАТ «ЮЖКОКС» первинних документів, що підтверджували б неналежну сплату сум внеску на регулювання. Щодо чистого доходу вказано, що чистий дохід визначається як різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) та документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Крім того, чистий дохід від реалізації теплової енергії визначається підприємством у відповідності до абзацу 23 статті Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», шляхом вирахування з доходу від реалізації теплової енергії на підставі укладених договорів. Тобто, визначення чистого доходу підприємства відповідає вимогам Міжнародного стандарту фінансової звітності № 15 «Дохід від договорів з клієнтами», який вимагає, щоб суб`єкт господарювання оцінював дохід від договорів з клієнтами сумою компенсації, на яку суб`єкт господарювання очікує мати право в обмін на передачу товарів та послуг, а відображення чистого доходу у фінансовій звітності підприємства відповідає вимогам Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності». Таким чином, оскільки ПрАТ «ЮЖКОКС» займається виробництвом теплової енергії в основному для власного споживання, крім незначної кількості теплової енергії, яка використовувалась на надання послуг з теплопостачання прилеглого селища, внески на регулювання сплачувалися підприємством з суми нарахувань за теплопостачання населенню та бюджетним установам, тобто з частини ліцензованої діяльності з метою продажу на підставі укладених договорів та первинних документів, які мали відображення у бухгалтерському, податковому обліку підприємства.

У запереченні на відповідь на відзив відповідачем зазначено про хибність висновків позивача щодо начебто протиправності висновків пункту 5 Акту, який складений за результатами проведення планової перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії від 23.02.2021 № 105, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Відповідач вказує на обґрунтованість висновків про порушення ПРАТ «ЮЖКОКС» Пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг вiд 22.03.2017 № 308, щодо дотримання вимог законів України «Про Національну комісію, що здійсню державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме пункту 5 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.04.2017 № 491, у частині визначення суми внеску на регулювання за 2018-2020 роки, що призвело до його сплати не в повному обсязі за цей період та підпункту 16 пункту 3.2 Ліцензійних умов, щодо сплати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внесків на регулювання, що визначаються НКРЕКП.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2021 рік, затвердженого постановою НКРЕКП вiд 18.11.2020 № 2134, та на підставі постанови НКРЕКП 16.12.2020 № 2448 «Про проведення планових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у 1 кварталі 2021 року», посвідчення на проведення планової перевірки від 11.02.2021 № 11 НКРЕКП у термін з 03.02.2021 по 23.02.2021 було проведено планову перевірку дотримання ПрАТ «ЮЖКОКС» законодавства у сфері теплопостачання та ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії за період діяльності Товариства з 01.01.2018 по 31.12.2020.

Так, за результатами здійснення НКРЕКП планової перевірки ПрАТ «ЮЖКОКС» Регулятором було складено Акт з перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії від 23.02 2021 № 105, яким зафіксовано недотримання ліцензіатом:

пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 № 308, щодо дотримання вимог Законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сферi теплопостачання, а саме пункту 5 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.04.2017№ 491, у частині визначення суми внеску на регулювання за 2018-2020 роки, що призвело до його сплати не у повному розмірі за цей період;

підпункту 16 пункту 3.2 Ліцензійних умов, щодо сплати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внесків на регулювання, що визначаються НКРЕКП.

Актом встановлено, що ПрАТ «ЮЖКОКС» протягом 2018-2020 років сплачувало внески на регулювання не у повному розмірі, а саме не сплачено внесків на загальну суму 291,58458 тис. грн, у т.ч. у 2018 році - в розмірі 85,88565 тис. грн, у 2019 році - 126,57088 тис. грн, у 2020 - в розмірі 79,12805 тис. грн.

На засіданні Комісії, яке проводилось у формі відкритого засідання, 10.03.2021 розглянуто Акт № 105, та прийнято постанову НКРЕКП від 10.03.2021 № 417 «Про накладення штрафу на ПрАТ «ЮЖКОКС» за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі», якою до позивача застосовано штраф у розмірі 14579 грн за сплату внесків на регулювання від провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії не в повному обсязі у І-ІV кварталах 2018, 2019 років, І-ІІІ кварталів 2020 року.

Позивач вважає, що вищевказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення передбачено Законом України від 22.09.2016 № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі Закон - № 1540).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 1 Закону України від 22.09.2016 № 1540, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Згідно ст. 3 Закону №1540, регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 1540, засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію.

Згідно ч. 2-4 ст. 22 Закону № 1540, за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; накладення штрафу; зупинення дії ліцензії; анулювання ліцензії.

У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України Про ринок електричної енергії, Про природні монополії, Про питну воду та питне водопостачання, Про ринок природного газу, Про теплопостачання.

Відповідно до положень ст. 19 Закону № 1540, Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю. Під час здійснення державного контролю Регулятор має право: 1) вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов; 2) фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу; 3) вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; 4) призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю; 5) приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень; 6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.

Абзацом 5 ч. 5 ст. 19 Закону № 1540, встановлено, що у разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.

Отже, НКРЕКП є органом, уповноваженим здійснювати державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних. При виявленні порушень у діях суб`єктів господарювання, НКРЕКП вправі застосовувати до них за результатом проведених перевірок санкції, у тому числі штрафні, виключний перелік яких визначений статтею 14 Закону № 1540, а також здійснювати інші заходи державного регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, які за своєю правовою природою не є санкціями у розумінні Закону № 1540.

Суд зазначає, що відповідно до оскаржуваної постанови № 417 від 10.03.2021 року, відповідачем було накладено штраф за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі у І-ІV кварталах 2018, 2019 років, І-ІІІ кварталів 2020 року.

Так, в частині перевірки належної сплати внесків на регулювання (п. 3.14) контролюючим органом встановлено, що на виконання Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕКП 06.04.2017 № 491 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП вiд 01.04.2020 № 750) НКРЕКП постановами затверджувала ставки внесків на регулювання.

Відповідно до Порядку № 491, на ліцензіата протягом 2018 - 2020 років покладено обов`язок щодо сплати внесків на регулювання, розрахованих у встановленому НКРЕКП порядку, та подання відповідному структурному підрозділу НКРЕКП звіту за формою № 20-НКРЕКП (квартальна) «Звіт про сплату внеску на регулювання».

Перевіркою встановлено, що протягом 2018 2020 років ліцензіат визначав суму чистого доходу для розрахунку внесків на регулювання, виходячи із обсягів реалізації теплової енергії споживачам за прямими договорами, не враховуючи при цьому внутрішньозаводське споживання теплової енергії для потреб основного виробництва, що призвело до сплати внесків на регулювання не в повному обсязі за цей період.

Пунктом 2 Порядку № 491 визначено, що базою нарахування суми внеску на регулювання с чистий дохід платника внеску на регулювання від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП, за звітний квартал. З огляду на зазначене, платники внеску на регулювання мають визначати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток вiд чистого доходу (обсягу коштів), отриманого від провадження ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП, зокрема під виробництва теплової енергії.

Контролюючим органом зроблено висновок, що враховуючи, що теплова енергія, яка виробляється на об`єкті енергетики (ТЕЦ Товариства), корисно використовується в інших технологічних процесах виробництва основної продукції цього Товариства, та є однією з складових собівартостей виробництва інших товарів (послуг), такі ліцензіати мають визначати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток від товарної продукції (обсягу коштів), триманої від ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП.

Такий висновок, на думку суду, узгоджується з положеннями Закону № 1540 та Порядком № 491.

Так, положеннями ст. 13 Закону № 1540 передбачено, що платниками внесків на регулювання є суб`єкти господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

На виконання ст. 13 Закону № 1540 постановою НКРЕКП від 06.04.2017 № 491 було затверджено Порядок розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку № 491 встановлено, що внески на регулювання сплачуються суб`єктами господарювання, які зазначені в Реєстрі суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Регулятором незалежно від форм власності (далі - платники внеску), зокрема:

з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії;

з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу;

з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом;

з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами);

з централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).

Пунктом 3 Порядку № 491 визначено, що ставка внеску на регулювання переглядається НКРЕКП щоквартально з урахуванням наповнення доходної частини затвердженого кошторису НКРЕКП не пізніше ніж в останній робочий день третього місяця звітного кварталу за формулою

Vkv = Pkv/Dkv*100 %, де

Vkv - ставка внеску на регулювання, яка не може перевищувати 0,1 відсотка чистого доходу платника внеску на регулювання від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП;

Рkv - -1/4 планового обсягу потреби у фінансуванні НКРЕКП на бюджетний рік відповідно до затвердженого кошторису НКРЕКП;

Dkv - сума чистого доходу (база нарахування) платників внеску на регулювання від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП, за попередній квартал.

Ставка внеску на регулювання оформляється щокварталу постановою НКРЕКП.

Сума внеску на регулювання визначається платником внеску щоквартально за формулою

Rkv = Dkv* Vkv/100 %, де

Rkv - сума внеску на регулювання;

Dkv - сума чистого доходу платника внеску від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП, за звітний квартал;

Vkv - ставка внеску на регулювання, визначена постановою НКРЕКП.

Базою нарахування суми внеску на регулювання є чистий дохід платника внеску на регулювання від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП, за звітний квартал.

Згідно з п. 7-9 Порядку № 491, внески на регулювання сплачуються щоквартально суб`єктами господарювання до спеціального фонду державного бюджету протягом перших 30 днів поточного кварталу, наступного за звітним. Сплачені понад необхідний розмір внески на регулювання не підлягають поверненню і враховуються при сплаті внеску на регулювання в наступних періодах.

Платники внеску подають до структурних підрозділів НКРЕКП на територіях звіт про сплату внеску на регулювання не пізніше другого робочого дня після встановленого строку сплати, за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи НКРЕКП на територіях перевіряють достовірність сплати внеску відповідно до виписок Державної казначейської служби і забезпечують зведення поданої звітності. Структурні підрозділи НКРЕКП на територіях надсилають зведений звіт про сплату внеску на регулювання до центрального апарату НКРЕКП не пізніше 01 числа третього місяця поточного кварталу, за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до п.п. 3.1 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП за №308 від 22 березня 2017р., суб`єкти господарювання, що здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, повинні дотримуватися вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання.

Аналізуючи положення Порядку № 491, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що платники внеску на регулювання мають розраховувати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток від чистого доходу (обсягу коштів), отриманого від провадження ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП, зокрема від виробництва теплової енергії.

Враховуючи, що теплова енергія, яка виробляється на об`єктах енергетики промислових підприємств, може корисно використовуватися в інших технологічних процесах виробництва основної продукції цих підприємств, та є однією із складових собівартості виробництва інших товарів (послуг), такі ліцензіати мають визначати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток від товарної продукції (обсягу коштів), отриманої від провадження ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП.

Таким чином, всі обсяги теплової енергії, що споживаються обладнанням (устаткування), яке не задіяне в технологічних процесах виробництва теплової енергії, або використовуються для провадження іншої не ліцензованої діяльності виробника на території підприємства чи споживаються іншими суб`єктами господарювання на території ліцензіата, мають бути віднесені до корисного відпуску теплової енергії.

Починаючи з 29.09.2017 року під час формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію для суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) теплової енергії на теплоелектроцентралях (далі - ТЕЦ), теплових електростанціях (далі - ТЕС) (крім виробництва електричної енергії за ціновими заявками) та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, та є ліцензіатами НКРЕКП застосовується Методика формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затверджена постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 01.08.2017 № 991 (далі - Методика № 991), яка передбачає затвердження структури тарифу.

Відповідно до положень Методики № 991, до складу виробничої собівартості електричної та (або) теплової енергії включаються внески на регулювання, що розраховуються та сплачуються ліцензіатом відповідно до Порядку.

При цьому розрахунки собівартості при формуванні тарифів на електричну та (або) теплову енергію здійснюються на весь обсяг корисно відпущеної електричної та (або) теплової енергії.

Суд відмічає, що для визначення суми чистого доходу платників внеску за попередній рік та попередній квартал структурними підрозділами НКРЕКП до управління з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та звітності до 15 березня поточного року та 01 числа другого місяця звітного кварталу відповідно надається:

1) управлінням ліцензування - актуалізований реєстр суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) структурними підрозділами відповідальними за опрацювання статистичної звітності та звітності НКРЕКП - звітні дані про обсяг чистого доходу суб`єктів господарювання у розрізі видів ліцензованої діяльності, що підлягають державному регулюванню НКРЕКП за попередній рік та/або квартал за формою згідно з додатком 1.

Внески на регулювання сплачуються щоквартально суб`єктами господарювання до спеціального фонду державного бюджету протягом перших 30 днів поточного кварталу, наступного за звітним. Сплачені понад необхідний розмір внески на регулювання не підлягають поверненню і враховуються при сплаті внеску на регулювання в наступних періодах.

Платники внеску подають до структурних підрозділів НКРЕКП на територіях звіт про сплату внеску на регулювання не пізніше другого робочого дня після встановленого строку сплати, за формою згідно з додатком 2.

Окрім того, постановою НКРЕКП «Про затвердження форм звітності НКРЕ у сферах електроенергетики та теплопостачання та інструкцій щодо їх заповнення» за № 1257 від 01.10.2012 затверджено форму звітності № 6-НКРЕ-енерговиробництво «Звіт про ліцензовану діяльність суб`єктів господарювання з виробництва електричної та теплової енергії».

Також постановою КРЕКП «Про затвердження форм звітності НКРЕКП для учасників ринку електричної енергії та інструкцій щодо їх заповнення» від 28.02.2019 затверджено форму звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності», а також Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності».

Таким чином базою нарахування суми внеску на регулювання має бути товарна продукція від діяльності з виробництва, зокрема, теплової енергії, що визначається у рядку 145 графи 5 форм звітності № 6-НКРЕ-енерговиробництво у період діяльності 2018-2019 роки та чистий дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що визначається у рядку 205 графи 4 форм звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) у період діяльності І півріччя 2019 року - 2020 рік.

Для розрахунку внеску на регулювання протягом 2018 року базою для нарахування внеску на регулювання застосовується товарна продукція від діяльності з виробництва теплової енергії, визначена ПрАТ «ЮЖКОКС» у формі звітності № 6-НКРЕ- енерговиробництво за відповідні квартали.

Перевіркою встановлено, що у період 2019 - 2020 роки Товариством невірно визначена товарна продукція у формах № 6-НКРЕ та чистий дохід (виручка) у формах N° 4-НКРЕКП та відповідно невірно визначені суми внеску на регулювання.

Суд відмічає, що об`єктом перевірки були подані ПрАТ «ЮЖКОКС» звітні документи, а суть спірних правовідносин полягає у правильності визначення бази нарахування внеску на регулювання з урахуванням нормативного врегулювання порядку заповнення таких звітних документів.

Враховуючи, що позивач вказує лише на відсутність первинних документів на підтвердження правильності розрахунків, суд відмічає, що з урахуванням положень Порядку № 491 розрахунок внесків на регулювання здійснюється на підставі звітної документації (формами № 20-НКРЕКП, № 6-НКРЕ та № 4-НКРЕКП), отже вивчення первинних документів щодо кожного зі звітних періодів не вимагається.

Так, під час перевірки відповідачем правильно визначено фактичний корисний відпуск теплової енергії у відповідні періоди (квартали) та обраховано сукупний чистий дохід за формулою, визначеною Порядком № 491, а саме:

у 2017 році (IV квартал) - 68,686 тис. Гкал, чистий дохід - 19 140,0 тис. грн (замість 193,14782 тис. грн як визначено позивачем у формах 20-НКРЕКП);

у 2018 році - 232,298 тис. Гкал, чистий дохід - 215 035,55 тис. грн (замість 386,06815 тис. грн як визначено позивачем 20-НКРЕКП);

у 2019 році - 232,593 тис. Гкал, чистий дохід - 227 366,635 тис. грн (замість 858,46164 тис. грн як визначено позивачем 20-НКРЕКП);

у 2020 році (І та ІІ квартали) - 77,575 тис. Гкал, чистий дохід - 75 802,56385 тис. грн (замість 378,23879 тис. грн як визначено позивачем 20-НКРЕКП).

Суттєвість відхилень та відмінність у підході до визначення бази внеску підтверджується і поясненням позивача у запереченні до акту, де зазначено, що ПрАТ «ЮЖКОКС» займається виробництвом теплової енергії в основному для власного споживання, крім незначної кількості теплової енергії, яка використовувалась на надання послуг з теплопостачання прилеглого селища, внески на регулювання сплачувались підприємством з суми нарахувань за теплопостачання населенню та бюджетним установам, тобто з частини ліцензованої діяльності з метою продажу на підставі складених договорів та первинних документів, які мали відображення у бухгалтерському та податкового обліку підприємства.

Однак, за висновком суду, такий підхід не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та суті положень Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, а наслідком здійснення обрахунку у такий спосіб є істотне зменшення розміру чистого доходу та, як наслідок, внеску на регулювання.

За таких обставин, відповідачем належним чином встановлено відсутність сплати у повному обсязі внеску на регулювання у розмірі 291,58458 тис. грн у період 2018-2020 роки, що є підставою для накладення штрафу у відповідності до ч. 5 ст. 13 Закону України № 1540 та п. 9 Порядку № 491.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у разі несплати внеску на регулювання або сплати його не в повному обсязі протягом кварталу, наступного за звітним, Регулятор приймає рішення про накладення на такого платника внеску штрафу у розмірі 5 відсотків несплаченої суми внеску на регулювання та може звернутися до суду про стягнення несплаченого внеску на регулювання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 417 від 10.03.2021 про накладення на позивача штрафу за несплату внесків на регулювання не в повному обсязі у розмірі 5 відсотків несплаченої суми внеску на регулювання, що становить 14579,00 грн є правомірною та скасуванню не підлягає.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко