Справа № 640/2910/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 року м. Київ № 640/2910/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

установив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство "Банк Національний Кредит" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної фіскальної служби України про:

- визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 01.11.2018 №;

- скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 15.01.2019 №1984/6/99-99-11-06-01-25.

В обґрунтування позову з урахуванням відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатом якої складено акт від у якому зафіксовано порушення ПАТ "Банк Національний Кредит" вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних. Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки від 17.09.2018 №15901/26-15-12-07-20/20057663, на підставі яких винесено податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 № та зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог частини третьої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI (Закон №4452-VI), якою передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів), крім витрат безпосередньо пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури. Так, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 №563 з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Національний Кредит", а тому застосування до банку штрафних санкцій є протиправним.

Також позивач зауважив, що скаргу на податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 № Державна фіскальна служба України безпідставно розглянула керуючись правилами ПК України, а тому рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 15.01.2019 №1984/6/99-99-11-06-01-25 також підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2019 позовну заяву ПАТ "Банк Національний Кредит" прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Ухвалено здійснювати розгляд справи за спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ПАТ "Банк Національний Кредит", вказав на необґрунтованість заявлених вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Зауважив, що в акті камеральної перевірки від 17.09.2018 №15901/26-15-12-07-20/20057663 зафіксовано порушення ПАТ "Банк Національний Кредит" строків реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 6785,18 грн, у зв`язку із чим до позивача застосовано штраф у розмірі 894,27 грн згідно податкового-повідомлення рішення від 01.11.2018 №.

Від Державної фіскальної служби України не надходило відзиву на позовну заяву.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка дотримання термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних Публічним акціонерним товариством "Банк Національний Кредит".

За результатами перевірки складений акт від 17.09.2018 №15901/26-15-12-07-20/20057663, у якому зафіксовано порушення ПАТ "Банк Національний Кредит" вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 6785,18 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 17.09.2018 №15901/26-15-12-07-20/20057663, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 №, яким до ПАТ "Банк Національний Кредит" за порушення вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України застосовані штрафні санкції у розмірі 894,47 грн, за порушення строку реєстрації в ЄРПН податкових накладних на загальну суму ПДВ 6785,18 грн.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 № у адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 15.01.2019 №1984/6/99-99-11-06-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 № - без змін.

Вважаючи вищевказані рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

За положеннями пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Згідно пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено Законом №4452-VI.

Відповідно до пункту 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону №4452-VI.

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону №4452-VI під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Таким чином для розв`язання спірних правовідносин визначальним є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань, в тому числі й зобов`язань зі сплати штрафних та фінансових санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2018 у справі №826/11017/16.

Встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 №358 "Про віднесення ПАТ "Банк Національний кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 №114 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Національний кредит", згідно з яким з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Національний кредит".

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 №563 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит", рішення виконавчої дирекції Фонду №159 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Національний кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Національний кредит".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 06.08.2018 №2178 продовжено процедуру ліквідації ПАТ "Банк Національний кредит" по 31.08.2019.

Таким чином, що камеральна перевірка проведена, а застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 01.11.2018 № відбулося після запровадження тимчасової адміністрації в банку та під час проведення ліквідаційної процедури.

У зв`язку з цим суд зазначає, що нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації здійснюється згідно з вимогами Податкового кодексу України, однак питання погашення податкових зобов`язань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) під час ліквідації здійснюється виключно згідно із Законом №4452-VI.

Отже, застосування відповідачем до ПАТ "Банк Національний кредит" штрафних санкцій під час ліквідаційної процедури суперечить вимогам статті 46 Закону №4452-VI, а тому податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Адміністративний порядок оскарження рішення контролюючого органу у сфері оподаткування встановлений нормами пунктів 56.2, 56.10 статті 56 ПК України.

Так, згідно з пунктами 56.2, 56.10 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Проаналізувавши наведені норми, Верховний Суд у постанові від 28.10.2021 у справі №420/4790/19 дійшов висновку, що платник податків у разі незгоди з рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийнятим за розглядом його скарги у процедурі адміністративного оскарження, має право оскаржити це рішення в судовому порядку.

Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Рішення контролюючого органу вищого рівня про результати розгляду скарги платника податків на рішення контролюючого органу у сфері оподаткування, зокрема, на податкове повідомлення-рішення не є рішенням про права, законний інтерес чи обов`язок інших осіб, крім цього платника податків, зважаючи на визначений Конституцією України (стаття 67) та ПК України (статті 36, 38, пункт 87.7 статті 87) персоніфікованих характер податкового обов`язку, якщо тільки в самому рішенні прямо не зроблено такий висновок.

Суд зазначає, що рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 15.01.2019 №1984/6/99-99-11-06-01-25 не визначено податкові зобов`язання позивача, а тому таке рішення не порушує прав та законних інтересів ПАТ "Банк Національний кредит" й суд не має правових підстав давати правову оцінку зазначеному рішенню Державної фіскальної служби України.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а матеріали справи та встановлені судом обставини свідчать про протилежне, тому наявні підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з двома позовними вимогами (однією немайнового характеру та однією майнового характеру) за які сплатив судовий збір у загальному розмірі 3842 грн.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення однієї позовної вимоги немайнового характеру, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 01.11.2018 №.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині.

Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк Національний Кредит" (місцезнаходження юридичної особи: 01032, місто Київ, бульвар Т. Шевченка, будинок 35, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 20057663).

Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження відокремленого підрозділу юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Відповідач - Державна податкова служба України (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43005393).

Суддя О.М. Чудак