Справа № 640/10002/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Київ № 640/10002/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування при призначенні пенсії за віком позивачу до страхового стажу періоду його роботи з 10 серпня 1981 року по 01 червня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 10 серпня 1981 року по 01 червня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року та провести перерахунок його пенсії за віком з дня її призначення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на протиправність дій відповідача щодо незарахування спірного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії за віком, оскільки факт перебування позивача у трудових відносинах з Ворошиловградським заводом електронного машинобудування, правонаступником якого є ВАТ «Завод Донецьк» та з Луганським міським комітетом КПУ підтверджується записами у трудовій книжці та наданими доказами; оскільки архівні установи, в яких перебувають документи на підтвердження наявного трудового стажу позивача за спірні періоди перебувають на тимчасово окупованій території, у позивача відсутня можливість надати додаткові докази на підтвердження трудового стажу щодо Ворошиловградського заводу електронного машинобудування, правонаступником якого є ВАТ «Завод Донецьк» та з Луганського міського комітету КПУ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/10002/19 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ГУ ПФУ в м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки у трудовій книжці позивача містяться виправлення, а отже для підтвердження трудового стажу за спірний період необхідно надати додаткові документи відповідно до вимог законодавства, а дії відповідача в межах спірних відносин є правомірними.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що внесені до трудової книжки виправлення підтверджуються поданими архівними довідками, а отже дії відповідача щодо незарахування до трудового стажу спірних періодів роботи є протиправними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 18 грудня 2018 року №136485/02/Б-9339 на звернення позивача повідомлено, що при призначенні пенсії до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 10 серпня 1981 року по 01 липня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року, оскільки в трудовій книжці містяться виправлення та розбіжності. Після надання уточнюючих довідок буде розглянуте питання щодо врахування зазначених періодів до страхового стажу.

Відповідно до листа Державного архіву Луганської області від 28 вересня 2018 року №С-134 на запит позивача повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «Завод Донецьк» (Ворошиловградський завод електронного машинобудування) з 17 липня 2012 року знаходиться у стані припинення. За даними електронної бази фондів Державного архіву, документи особового складу Ворошиловградського заводу електронного машинобудування були передані на зберігання до архівної установи Луганської міської ради за період з 1959 по 2006 роки. ТОВ «Мега ЛТД» за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 09 квітня 2012 року припинило свою діяльність. Документи Луганського міського комітету КПУ згідно даних електронної бази фондів були передані на державне зберігання до Держархіву за період з 1929 по 1991 роки. Документи, які були передані на державне зберігання до Держархіву по 2014 рік включно, залишилися у м. Луганську. Враховуючи, що всі зазначені підприємства розташовані у м. Луганську на тимчасово непідконтрольній українській владі території, надати більш детальну інформацію та допомогу у розшуку документів не є можливим станом на дату складення листа.

Відповідно до архівної довідки, виданої «архівним управлінням адміністрації м Луганська Луганської народної республіки» від 01 листопада 2018 року №03-14/8861, наданої позивачу, наказом про прийняття на роботу Ворошиловградського заводу електронного машинобудування від 07 серпня 1981 року №472 ОСОБА_1 (так у документі) ОСОБА_1 зарахований на роботу з 10 серпня 1981 року в АУСП інженер, програміст 3 категорії, таб. №333; наказом (розпорядження) про припинення трудового договору від 25 липня 1984 року №54 ОСОБА_1 звільнений 01 липня 1984 року по переводу до Ленінського райкому ЛКСМУ у зв`язку з обранням секретарем к-та комсомолу.

Відповідно до архівної довідки «державної архівної служби Луганської народної республіки (державрхів ЛНР)» від 02 листопада 2018 року №П-1267/1, наданої позивачу, постановою бюро Ленінського райкому Компартії України міста Ворошиловграда (протокол №73 від 27 жовтня 1988 року) ОСОБА_1 затверджений заступником секретаря партійного комітету по ідеології заводу електронного машинобудування з 27 жовтня 1988 року (підстава: П-260, оп.39, д.18, л.л.152, 166); постановою IV пленуму Луганського облкома Компартії України від 04 жовтня 1990 року ліквідовані районні комітети партії в обласному центрі протягом листопада 1990 року за наслідками політичних підсумків XXVIII з`їзду КПСС, які надають широкі права та повноваження первинним партійним організаціям, а також у зв`язку з фінансовим забезпеченням виборних партійних органів; працевлаштування звільнених партійних робітників покладено на правонаступника - Луганський містком Компарії України (підстава: П-179, оп77, д.20, л.л.1, 3, 4, 13, 14); на підставі розрахунково-платіжних відомостей нарахування заробітної плати працівникам Ленінського райкому Компартії України м. Луганська «ОСОБА_1, зам. секр. п/к ЗЭМа» (так у документах) працював з жовтня (03 робочих дні) 1988 року по листопад (20 робочих днів) 1990 року (підстава: П-260, оп39, д.31, оп.41, л.23, оп.42, д.13, П-5, оп.39, д.31, л.14).

Відповідно до архівної довідки «державної архівної служби Луганської народної республіки (державрхів ЛНР)» від 02 листопада 2018 року №П-1268/1, наданої позивачу, постановою IV пленуму Луганського облкому Компартії України від 04 вересня 1990 року ліквідовані районні комітети партії в обласному центрі протягом листопада 1990 року за наслідками політичних підсумків XXVIII з`їзду КПСС, які надають широкі права та повноваження первинним партійним організаціям, а також у зв`язку з фінансовим забезпеченням виборних партійних органів; працевлаштування звільнених партійних робітників покладено на правонаступника - Луганський містком Компарії України. Розпорядженням виконавчого комітету Луганської обласної ради народних депутатів №323 від 12 вересня 1991 року на підставі Указу Президіуму Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року №1468-ХІІ створена комісія по вирішенню питань про заборону та припиненню діяльності Компартії України та звільненню від обов`язків працівників Луганського облкому Компартії України та інших підвідомчих йому організацій (списку звільнених працівників немає). На підставі карток обліку заробітної плати працівникам Луганського місткому Компартії України Луганської області « ОСОБА_1 , зам. секретаря п/к ЗЭМа (так у документах) працював з грудня (21 робочий день) 1990 року по 07 жовтня 1991 року.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у зарахуванні при призначенні пенсії спірних періодів роботи до страхового стажу протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (частина перша статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

З матеріалів справи слідує, що відповідач, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, не зараховував періоди роботи з 10 серпня 1981 року по 01 липня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року, оскільки в трудовій книжці містяться виправлення та розбіжності, зазначив, що після надання уточнюючих довідок буде розглянуте питання щодо врахування зазначених періодів до страхового стажу.

Відповідно до записів трудової книжки позивача запис №4 містить виправлення у даті звільнення ОСОБА_1 з роботи, а також у номері та даті наказу про звільнення, а саме: 01 червня 1984 року виправлено на 01 липня 1984 року та наказ №54 від 25 червня 1984 року виправлено на наказ №109/к від 20 листопада 1984 року; запис №12 містить виправлення, а саме, посаду, з якої звільнено позивача виправлено з секретаря парткому на зам. секретаря парткому.

Водночас, відповідач не заперечує подання позивачем до ГУ ПФУ в м. Києві довідок на підтвердження наявності правових підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 10 серпня 1981 року по 01 липня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року, проте, зазначає про неможливість врахування довідок від установ, діючих на непідконтрольній території.

Судом встановлено, що відповідно до листа Державного архіву Луганської області від 28 вересня 2018 року №С-134 згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «Завод Донецьк» (Ворошиловградський завод електронного машинобудування) з 17 липня 2012 року знаходиться у стані припинення. За даними електронної бази фондів Державного архіву, документи особового складу Ворошиловградського заводу електронного машинобудування були передані на зберігання до архівної установи Луганської міської ради за період з 1959 по 2006 роки. ТОВ «Мега ЛТД» за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 09 квітня 2012 року припинило свою діяльність. Документи Луганського міського комітету КПУ згідно даних електронної бази фондів були передані на державне зберігання до Держархіву за період з 1929 по 1991 роки. Документи, які були передані на державне зберігання до Держархіву по 2014 рік включно, залишилися у м. Луганську. Враховуючи, що всі зазначені підприємства розташовані у м. Луганську на тимчасово непідконтрольній українській владі території, надати більш детальну інформацію та допомогу у розшуку документів не є можливим станом на дату складення листа.

Відповідно до архівної довідки, виданої «архівним управлінням адміністрації м Луганська Луганської народної республіки» від 01 листопада 2018 року №03-14/8861, наданої позивачу, наказом про прийняття на роботу Ворошиловградського заводу електронного машинобудування від 07 серпня 1981 року №472 ОСОБА_1 (так у документі) ОСОБА_1 зарахований на роботу з 10 серпня 1981 року в АУСП інженер, програміст 3 категорії, таб. №333; наказом (розпорядження) про припинення трудового договору від 25 липня 1984 року №54 ОСОБА_1 звільнений 01 липня 1984 року по переводу до Ленінського райкому ЛКСМУ у зв`язку з обранням секретарем к-та комсомолу.

Тобто, із запису у трудовій книжці у сукупності з наведеними у довідці від 01 листопада 2018 року №03-14/8861 відомостями слідує, що позивача звільнено 01 липня 1984 року, що відповідає виправленій у трудовій книжці даті.

Відповідно до архівної довідки «державної архівної служби Луганської народної республіки (державрхів ЛНР)» від 02 листопада 2018 року №П-1267/1, наданої позивачу, постановою бюро Ленінського райкому Компартії України міста Ворошиловграда (протокол №73 від 27 жовтня 1988 року) ОСОБА_1 затверджений заступником секретаря партійного комітету по ідеології заводу електронного машинобудування з 27 жовтня 1988 року (підстава: П-260, оп.39, д.18, л.л.152, 166); постановою IV пленуму Луганського облкома Компартії України від 04 жовтня 1990 року ліквідовані районні комітети партії в обласному центрі протягом листопада 1990 року за наслідками політичних підсумків XXVIII з`їзду КПСС, які надають широкі права та повноваження первинним партійним організаціям, а також у зв`язку з фінансовим забезпеченням виборних партійних органів; працевлаштування звільнених партійних робітників покладено на правонаступника - Луганський містком Компарії України (підстава: П-179, оп77, д.20, л.л.1, 3, 4, 13, 14); на підставі розрахунково-платіжних відомостей нарахування заробітної плати працівникам Ленінського райкому Компартії України м. Луганська «ОСОБА_1, зам. секр. п/к ЗЭМа» (так у документах) працював з жовтня (03 робочих дні) 1988 року по листопад (20 робочих днів) 1990 року (підстава: П-260, оп39, д.31, оп.41, л.23, оп.42, д.13, П-5, оп.39, д.31, л.14).

Відповідно до архівної довідки «державної архівної служби Луганської народної республіки (державрхів ЛНР)» від 02 листопада 2018 року №П-1268/1, наданої позивачу, постановою IV пленуму Луганського облкому Компартії України від 04 вересня 1990 року ліквідовані районні комітети партії в обласному центрі протягом листопада 1990 року за наслідками політичних підсумків XXVIII з`їзду КПСС, які надають широкі права та повноваження первинним партійним організаціям, а також у зв`язку з фінансовим забезпеченням виборних партійних органів; працевлаштування звільнених партійних робітників покладено на правонаступника - Луганський містком Компарії України. Розпорядженням виконавчого комітету Луганської обласної ради народних депутатів №323 від 12 вересня 1991 року на підставі Указу Президіуму Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року №1468-ХІІ створена комісія по вирішенню питань про заборону та припиненню діяльності Компартії України та звільненню від обов`язків працівників Луганського облкому Компартії України та інших підвідомчих йому організацій (списку звільнених працівників немає). На підставі карток обліку заробітної плати працівникам Луганського місткому Компартії України Луганської області «ОСОБА_1, зам. секретаря п/к ЗЭМа (так у документах) працював з грудня (21 робочий день) 1990 року по 07 жовтня 1991 року.

Тобто, із запису у трудовій книжці у сукупності з наведеними у довідках від02 листопада 2018 року №П-1267/1 та №П-1268/1 слідує, що позивач у період з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року працював на посадах заступником секретаря партійного комітету по ідеології заводу електронного машинобудування, що також підтверджено виправленим записом у трудовій книжці.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку суду, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що наявні в трудовій книжці записи з урахуванням виправлень підтверджують інформацію про страховий стаж позивача за спірний період, що також підтверджено довідками, які у спірному конкретному випадку мають братися до уваги відповідачем, проте, жодним чином не легітимізує окупаційну владу, відтак, відмова у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів на цій підставі, не відповідає принципам належного урядування, оскільки порушує права позивача, апелюючи до формальних підстав.

Позивач не має жодних інших варіантів діяти, аніж отримати таку довідку задля підтвердження наявного в нього права на пенсійне забезпечення, у тому розмірі, що він заробив впродовж свого трудового шляху, що також підтверджено листом Державного архіву Луганської області від 28 вересня 2018 року №С-134.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Крістіан Мюллер проти Австрії» від 16 грудня 1974 року, надано позицію щодо застосування статті 1 Першого протоколу, згідно якої, обов`язок робити внесок у систему соціального забезпечення може, за певних обставин, надати право власності на активи, які використовуються для виплати пенсій.

Таким чином, право особи на пенсію є майном у розумінні Першого протоколу, якого особа може бути позбавлена лише за обґрунтованою необхідністю в інтересах суспільства.

Необхідність позбавлення позивача права власності, у тому числі на частину пенсії, повинна бути обґрунтованою не лише наявністю суспільного інтересу, а й можливістю діяти всупереч Конституції України заради задоволення такого інтересу. За відсутності підстав для порушення права особи на мирне володіння своїм майном, суд оцінює дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як невиправдані та протиправні в частині відмови в урахуванні довідки про заробітну плату з підстав видачі їх органом, який знаходиться на непідконтрольній території.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 до страхового стажу періоду його роботи з 10 серпня 1981 року по 01 червня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) періоди роботи з 10 серпня 1981 року по 01 червня 1984 року та з 27 жовтня 1988 року по 08 жовтня 1991 року та провести перерахунок пенсії за віком з дня її призначення.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя Н.А. Добрівська