Справа № 160/18178/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 160/18178/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 р. (суддя Сидоренко Д.В.) в справі № 160/18178/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю від 15.06.2021 р. № 14, зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити їй як матері дитини з інвалідністю пенсію за віком з дня звернення за пенсією 09.06.2021 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що до числа інвалідів з дитинства належать діти-інваліди віком до 16 років. При цьому звертає увагу, що пункт 2.18 Порядку № 22-1 суперечить положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звужує її право на соціальний захист, оскільки змінює механізм призначення цього виду пенсії.

Зазначає, що в чинному законодавстві не виділено в окремі категорії осіб, на які поширюються пільги у питанні виходу на пенсію, батьки дітей-інвалідів та батьки дітей-інвалідів з дитинства, проте з урахуванням приписів Законів «Про реабілітацію осіб з інвалідністю», «Про охорону дитинства» вважає, що 1) дитина-інвалід (дитина з інвалідністю з 19.12.2017) статус, який надається дитині від народження до 18 років, у разу наявності двох обов`язкових факторів: виявлення відповідного захворювання, травм чи вроджених вад до 6-ічного віку, встановлення на підставі відповідної документації закладів охорони здоров`я до досягнення дитиною 6 років інвалідності вперше; 2) інвалід з дитинства (з 19.12.2017 особа з інвалідністю) статус дитини, який надається дітям від 6 до 18 років у випадках, коли сама інвалідність настала як до 6 років, так і після внаслідок певних травм та захворювань чи вроджених вад, однак вперше така інвалідність встановлена у визначеному законом порядку на підставі медичної документації вже після досягнення дитиною 6-річного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.08.1990 року ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (мати).

Згідно з виписним епікризом з історії хвороби №5859 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1997 році отримав пропикаюче поранення роговиці.

Згідно з медичним висновком №729 від 29.04.2002 року ОСОБА_2 має існуюче захворювання та патологічний стан (наслідок проникаючого поранення роговиці центральний зрощений рубець роговиці, травматична плівчата катаракта, вторинна некомпенсована глаукома), яке відповідає розділу ІІІ пункту 6 Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 16 років, затвердженому наказом МОЗ України від 05.12.2002 р. №175. Висновок дійсний до 08.08.2006 року.

Згідно з довідкою серії МСЕ-ДНА №632805 від 29.09.2008 року ОСОБА_2 має ІІІ групу інвалідності з 08.08.2008 року з дитинства по зору безстроково.

Відповідно до довідки №467 від 12.05.2021 року виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 народила та виховала до шестирічного віку дитину - інваліда з дитинства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав разом з нею.

Згідно з довідкою №69 від 02.06.2021 року, яка видана ЛКК КНП «Покровський центр ПМСД», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав медичні показання і був визнаний в віці до 18 років як дитина-інвалід. Медичний висновок №729 від 29.04.2002 р. Клінічний діагноз: наслідки проникаючого поранення рогівки. Центральний зрощений рубець рогівки. Післятравматична катаракта ОД.

09.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком №912.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.06.2021 року №14 відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

В графі коментар зазначено про те, що позивачу необхідно надати довідку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Суд першої інстанції вважав, що позивач не має права на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, оскільки відсутнє підтвердження факту, що до шестирічного віку дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а само по собі виховання дитини до шестирічного віку без показань для визначення дитиною-інвалідом у віці до 6-ти років, не є підставою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Враховуючи те, що визначальним для призначення дострокової пенсії по досягненню 50-річного віку на підставі статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є саме визнання дитини в установленому законом порядку дитиною з інвалідністю до шестирічного віку, докази чого у випадку позивача суду не надані та судом в ході розгляду справи не здобуті, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні такої пенсії як особі, яка не відповідає законодавчо встановленим вимогам.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 1997 році (у віці семи років) ОСОБА_2 отримав пропикаюче поранення роговиці.

ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності з 08.08.2008 року з дитинства по зору безстроково, що підтверджено довідкою серії МСЕ-ДНА №632805 від 29.09.2008 р.

Довідкою №69 від 02.06.2021 р., що видана ЛКК КНП «Покровський центр ПМСД», підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав медичні показання і був визнаний в віці до 18 років як дитина-інвалід. Медичний висновок №729 від 29.04.2002 р., клінічний діагноз: наслідки проникаючого поранення рогівки. Центральний зрощений рубець рогівки. Післятравматична катаракта ОД.

ОСОБА_1 09.06.2021 р. подана до органу Пенсійного фонду заява про призначення пенсії за віком як матері дитини інваліда з дитинства.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області, прийнятим за принципом екстериторіальності, від 15.06.2021 р. № 14 відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 із посиланням на п. 2.18 Порядку № 22-1, зокрема, на не надання довідки про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ, застосовується у редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до частини першої статті 115 Закону № 1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років (пункт 3).

Відтак, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

Ця обставина не є спірною в справі.

Абзацом третім статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. № 2961-IV визначено, що дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист

За змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317, (далі - Положення № 1317) інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Пунктом 14 Положення № 1317 передбачено, що причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Процедура звернення особи за призначенням пенсії регламентована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом одинадцятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.

Пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Відтак, мати дитини з інвалідністю має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Якщо ж дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Отже, визначальним є не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку.

Аналогічно висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2014 року в справі № 21-133а14, в якій він зазначив, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-ІV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-ІV.

Таким чином, якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання пенсії за підставі статті 115 Закону № 1058-ІV лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

У випадку, що розглядується, син позивача ОСОБА_2 , 1990 року народження, отримав пошкодження ока після досягнення шестирічного віку (в 1997 році), наслідки якої в подальшому призвели до встановлення йому ІІІ групи інвалідності з дитинства вперше у квітні 2002 році, тобто у одинадцятирічному віці, а безстроково ОСОБА_2 визнано інвалідом з дитинства в 2008 році, після досягнення 18-річного віку.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 р. в справі № 330/2181/16-а зроблено правовий висновок, який враховується судом при вирішенні цієї справи відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, та полягає у наступному.

«…За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

<…>

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

<…>

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що п. 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням ст. 17 Закону № 1788-XII та ст. 26, абз. 4 п. 3 розд. VIII «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Отже, Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2014 року у справі № 21-133а14 висловив обґрунтовану позицію, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Велика Палата Верховного Суду вважає недоцільним висновок Касаційного адміністративного суду про тлумачення поняття «інвалід з дитинства» як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років, оскільки визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Підсумовуючи зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі № 21-133а14.

За таких обставин ОСОБА_3 не має права на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, оскільки вона не надала Управлінню ПФУ висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.».

Враховуючи, що подані позивачем медичні документи не містять належних доказів, що її син до шести років мав захворювання та які підтверджують настання інвалідності у дитини до шестирічного віку, відповідний висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку позивачем до заяви про призначення пенсії не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не підтвердження факту, що син позивача мав медичні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Оскільки визначальним для призначення дострокової пенсії по досягненню 50-річного віку на підставі статті 115 Закону № 1058-ІV є саме визнання дитини в установленому законом порядку дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, а судом не встановлено таких доказів, суд погоджує висновок суду першої інстанції про правомірність відмови позивачу у призначенні такого виду пенсії.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду, які, зокрема, ґрунтуються на приведеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 р. в справі № 160/18178/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 р. в справі № 160/18178/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 15.08.2022 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 15.08.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко