Справа № 400/2626/22
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 р. № 400/2626/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд,у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Управління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003,

про:скасування постанови від 31.01.2022 № 9-КП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом до Управління Держпраці в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №9- КП від 31.01.2022р., мотивуючи свої вимоги тим, що дану постанову винесено з порушенням законодавства.

Відповідач відзив до суду не надав. Зважаючи на те, що відповідач зареєстрований в системі електронний суд і отримав позов, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву, так як відповідач обізнаний про розгляд даної справи та знайомий з її матеріалами, не скористався своїм правом надання відзиву до суду.

Суд, в зв`язку з дією Указу Президента України №341/2022 «Про продовження діі строку воєнного стану» розглянув справу в письмовому провадженні, без виклику сторін.

Проаналізувавши матеріали справи, діюче законодавство, суд дійшов наступного.

Головним управлінням ДПС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв, та тютюнових виробів, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального з 17.12.2021р. за період з 09.09.2020р. по дату закінчення перевірки та складено акт від 29.11.2021р. №8694/14/29/07/ НОМЕР_1 . Даний акт було надіслано до Управління Держпраці у Миколаївській області.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. №509 (далі-Порядок №509), штрафи накладаються зокрема й на підставі актів перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Відповідно до цього Порядку посадовими особами Управління Держпраці у Миколаївській області було розглянуто вищезазначений акт ГУ ДПС у Миколаївській області та встановлено, що при перевірці ФОП ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою - АДРЕСА_2 , яка проводилась в присутності ОСОБА_2 , як працівника ФОП ОСОБА_1 , який здійснював розрахунки, було встановлено, що даний працівник працює на посаді продавця продовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але трудовий договір, наказ про прийняття його на роботу відсутній.

Керуючись статтею 265 КЗпПУ, ст.53 ЗУ «Про зайнятість населення» ч.3 ст.34 ЗУ

«Про місцеве самоврядування», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №509, відповідачем було винесено оскаржувану постанову та накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 60 000 грн.

Суд, проаналізувавши матеріали справі, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп. 6 п. 6 Положення Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96,).

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V) та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою

Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду

(контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 (далі за текстом Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, в т. ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 .

Відповідно до порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №509 - штрафи накладаються в тому числі і на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно ч. 5 ст.7 Закону №877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту

господарювання копію посвідчення (направлення).

Копію направлення отримала ОСОБА_2 , як особа яка здійснювала розрахунки, вона і була присутня при проведенні перевірки, ФОП - ОСОБА_1 під час перевірки була відсутня. При винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем не було з`ясовано питання чи має зауваження, додаткові докази позивачка.

Згідно з п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України вручення направлення та копії наказу на проведення перевірки особі, що здійснює розрахунки дозволяє контролюючому органу приступити до проведення перевірки. В даному випадку ОСОБА_2 являлась особою, що фактично здійснює розрахунки в той час. Але відповідачем не встановлено, що вона систематично здійснювала посадові обов`язки по здійснення розрахунків чи будь -яким іншим чином була допущена до роботи в даному магазині.

Слід зазначити, що головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Верховний Суд неодноразово наголошував про необхідність надання судом оцінки всім важливим аргументам, що були передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного індивідуального акта, який є предметом судового контролю, дані дії є визначеною процесуальним законом гарантією справедливого судового розгляду, одним із елементів якого є мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідач керувався положеннями Порядку №509 в старій редакції. Відповідач не взяв до уваги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021р., залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021р. у справі №640/17424/19.

Даним судовим рішенням було визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 21.08.2019р., якою було внесено зміни до Порядку №509. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 14.09.2021р., тобто станом на дату перевірки, та дату винесення відповідачем постанови від 31.01.2022р. № 9-КП, застосуванню підлягали положення Порядку №509 у редакції чинній до внесення змін Постановою КМУ №823.

Зважаючи на іншу редакцію Порядку №509, який повинен був застосувати відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, відповідач був зобов`язаний запросити позивачку на розгляд справи не пізніше ніж за 5 днів до її розгляду, розглядати справу в її присутності, розяснити їй права, заслухати її пояснення, дослідити докази, і лише після цього прийняти постанову. Дані дії відповідачем здійснено не було.

Постановою КМУ №823 було викладено в новій редакції пункти 2,3,4 Порядку №509, було виключено пункти 5-8 Порядку №509. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався саме цими пунктами Порядку №509. Оскільки Постанова КМУ №823 була скасована рішенням окружного адміністративного суду м.Києва від 28.04.2021р. у справі №640/17424/19, яке набрало законної сили, застосуванню підлягали положення Порядку №509 у редікції, чинній до внесення змін Постановою КМУ №823.

Таким чином відповідач прийняв оскаржувану постанову з порушенням законодавства, застосувавши норми права, які втратили чинність та не на користь фізичної особи підприємця.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №9-КП від 31.01.2022р. відповідач діяв з порушенням діючих норм законодавства.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо вимог позивача стягнути на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2200 грн суд повідомляє наступне.

Згідно із статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач подав до суду такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 14.02.202; копію квитанції про сплату судового збору від 16.02.2022;

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 640/194/98/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Зважаючи на те, що справа незначної складності, розглянута в порядку письмового провадження, незначний обсяг матеріалів справи (поданих позивачем доказів), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2200,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки саме така сума, на думку суду, є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003 ) задовольнити.

2. Скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області від 31.01.22 року №9-КП про накладення на ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в сумі 60,000 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1,м. Миколаїв, 54003 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2481,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2200,00 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня

складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. П. Фульга