Справа № 500/7831/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7831/21 пров. № А/857/7501/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, головуючий суддя - Дерех Н.В., ухвалене о 11:22 год. у м. Тернополі, повний текст якого складено 07.04.2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління ДКС України у Тернопільській області, в якому просив стягнути з Тернопільської обласної прокуратури на його користь 41315,32 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2021 по день ухвалення судового рішення 32644,24 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що розмір компенсації позивача повинен обчислюватися з розрахунку середньоденної заробітної плати 208,22 грн., та за 257 календарних днів невикористаної відпустки становить 53512,54 грн., відтак розмір недоплаченої компенсації становить 41315,32 грн. Також, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку, починаючи з 30 вересня 2021 року (наступного дня після звільнення) по день ухвалення відповідного судового рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що його сумарний заробіток за останні 12 місяців обчислено неправильно, тобто з порушенням п. 4 Порядку №100, розрахунок за час коли він не отримував заробітної плати проведено не з установленого йому посадового окладу, а за нульовою ставкою.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 року у справі №819/936/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Генерального прокурора України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 15 липня 2016 року №13дк, поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 15 липня 2016 року, стягнено з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 350 207 (триста п`ятдесят тисяч двісті сім) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Згідно Наказу Офісу Генерального прокурора України від 27.09.2021 року №290к, керуючись ст.9 Закону України "Про прокуратуру", поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 15.07.2016. Підставою для прийняття даного Наказу зазначено заяву ОСОБА_1 , постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 року у справі №819/936/16.

Наказом Офісу Генерального прокурора України від 27.09.2021 року ОСОБА_1 №291к, керуючись ст.9, пунктом 1-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", вирішено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді керівника Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 16.12.2020 року у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону України "Про прокуратуру").

Наказом Тернопільської обласної прокуратури від 28.09.2021 року №816к, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України "Про прокуратуру", пунктами 3,19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та органів прокуратури з 29.09.2021 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру").

Зі змісту листа Тернопільської обласної прокуратури від 02.11.2021 року №21-243вих.-21 вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_1 за період з серпня 2020 року по 15 грудня 2020 року за посадою керівника місцевої прокуратури становив 8000,00 грн., а з 16 грудня 2020 року по серпень 2021 року за посадою прокурора місцевої прокуратури - 5660,00 грн.

Відповідно до довідки відділу кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури станом на 29 вересня 2021 року у ОСОБА_1 наявні 257 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

У вказаному листі зазначено, що при звільненні наказом керівника обласної прокуратури №816к від 28.09.2021 року ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури відділом фінансування та бухгалтерського обліку нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за 3 відпрацьованих дні (відповідно до табеля обліку використання робочого часу) та компенсацію щорічної відпустки за 257 календарних днів на загальну суму 13 277,77 грн., з яких здійснено відрахування податку з доходів фізичних осіб (18 %), що становить 2 390,00 грн. та військового збору (1,5%), відповідно - 199,17 грн. Таким чином, загальна сума виплачених (перерахованих на картковий рахунок) ОСОБА_1 коштів склала 10 688,60 грн. Одночасно повідомлено про те, що із загальної суми обов`язкових при звільненні виплат, розмір нарахованої ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки становив 12 197,22 грн. (з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету).

Також вказано, що заробітна плата обласною прокуратурою за період з серпня 2020 року по серпень 2021 року ОСОБА_1 не виплачувалась.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області 08.12.2020 року з реєстраційного рахунку Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 здійснено безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2016 року по 12.11.2020 року в сумі 350207,88 грн., про що обласну прокуратуру поінформовано листом №7-10-06/6121 від 08.12.2020 року.

Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 нараховано відповідно: за серпень 2020 року - 6461,40 грн., за вересень 2020 року - 7107,54 грн., за жовтень 2020 року - 6784,47 грн, за листопад 2020 року (з 01.11.2020 року по 12.11.2020 року) - 2907,63 грн.

Відповідач у листі від 02.11.2021 року №21-243вих.-21 вказав про те, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, у даному випадку з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року.

Вважаючи, що розмір нарахованої та виплаченої відповідачем компенсації за невикористані дні щорічної відпустки обчислений відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства, та наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 30.09.2021 року по день ухвалення судового рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно до розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року взято заробіток у сумі 16799,64 грн. Отже, виходячи з розрахунку 257 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить 12 197,22 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як передбачено ст. 82 Закону України «Про прокуратуру» прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Також статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Як передбачено пунктами 2-4 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

При цьому, пунктом 7 Постанови №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що якщо працівник впродовж розрахункового періоду перебував у вимушеному прогулі, то обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки провадиться з урахуванням суми, яка йому виплачувалась за рішенням суду за час вимушеного прогулу.

Як підтверджується матеріалами справи, при звільненні ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури йому нараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 257 календарних днів у розмірі 12 197,22 грн. (з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету).

Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області № 7-10-06/6121 від 08.12.2020 року, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області 08.12.2020 року з реєстраційного рахунку Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 здійснено безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 350 207,88 грн.

При цьому, відповідачем здійснено нарахування на користь позивача: за вересень 2020 року - 7107,54 грн., за жовтень 2020 року - 6784,47 грн., за листопад 2020 року (з 01.11.2020 року по 12.11.2020 року) - 2907,63 грн. (всього - 16799,64 грн.).

Аналізуючи наведені вище обставини справи та норми чинного законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що з позивачем проведено повний розрахунок по заробітній платі при звільненні, у тому числі у повному обсязі виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до вимог чинного законодавства, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, колегія судді дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі №500/7831/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
С. М. Кузьмич

Повний текст постанови складено 15.08.2022 року.