Справа № 380/1263/22
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року справа №380/1263/22

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Іваненко В.І.

за участю:

представника позивача Янів М.В.

представника відповідача Гавриляк Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод"Карпати" (вул. Ходорівська, 4, м. Новий Розділ, Львівська область, ) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод"Карпати" звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якому згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог просить суд:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.12.2021 №425/33-00-07-02, № 424/33-00-07-02.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки податкового органу, викладені в актах перевірки від 14.12.2021 №425/33-00-07-02 та № 424/33-00-07-02 про нереальність господарських операцій із ТОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП" (нова назва ТОВ "КАССІС КО" за лютий 2019 року, ТОВ "УКРТРАНСГРУП-СТК" за листопад 2019 року, є безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентами, тому вимог податкового законодавства позивач не порушував. Вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, тому просить суд їх скасувати.

Ухвалою від 07.02.2022 судом відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Від представника відповідача 21.03.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що при проведенні перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод"Карпати" встановлено, що ним фактично здійснювалось безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з придбанням товарів в ТОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП". Отже, оскаржені податкові повідомлення-рішення від 14.12.2021 №425/33-00-07-02 та № 424/33-00-07-02 винесено правомірно і підстав для їх скасування немає.

11.04.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якому повідомляє суд, що твердження від відповідача про нереальність операцій з ТОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП" та ТОВ "УКРТРАНСГРУП-СТК", які зазначені у відзиві на позовну заяву не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами та грунтуються на припущеннях. Просить суд задоволити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві.

Протокольною ухвалою від 18.05.2022 суд ухвалив закрити підготовче судове засідання у справі та призначити справу до судового розгляду.

У судових засіданнях представник позивача Янів М.В. підтримав позовні вимоги та просила задоволити такі повністю.

У судових засіданнях представник відповідача Гавриляк Р.А. заперечив проти позовних вимог позивача та просив відмовити в таких повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За результатами проведеної відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки позивача було складений Акт № 406/33-00-07-02/37958251 від 28.10.2021 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Дослідно-механічний завод"Карпати" з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТзОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП"(нова назва ТОВ "КАССІС КО" за лютий 2019 року, що відображено у декларації з податку на додану вартість за лютий 2019 року, ТОВ "УКРТРАНСГРУП-СТК" за листопад 2019 року, що відображено у декларації з податку на додану вартість за листопад 2019 року з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків.

Перевіркою встановлено наступні порушення позивачем:

-п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 п.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого підприємством завищено податковий кредит з податку на додану вартість у лютому 2019 року на суму ПДВ 117000 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту за звітний період лютий 2019 року, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивного значення), яке сплачується до державного бюджету.

Відповідачем розглянувши акт перевірки було видано податкові повідомлення-рішення від 14.12.2021 №425/33-00-07-02, яким завищено від`ємне значення що зараховується до складу податкового кредиту в сумі 117000,00 грн., та від 14.12.2021 № 424/33-00-07-02, яким збільшено суму грошового зобов`язання за рахунок завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 143500 грн.

Не погоджуючись із згаданими податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюються ст. 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно достатті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України. Згідно з п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон №996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 201.6, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Доцільно зауважити, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов залучення підрядної установи, змісту робіт, що замовляються, доцільність залучення контрагента та можливість ним виконати замовлені послуги.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31.03.2020 у справі №820/7521/15, від 18.09.2020 у справі №816/2211/18, від 28.04.2021 у справі №160/1283/19.

Судом встановлено, що позивачем надано докази, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод" Карпати" та ТОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП" (нова назва ТОВ "КАССІС КО", ТОВ "УКРТРАНСГРУП-СТК", а саме: договір поставки №02/05-18 від 02.05.2018, договір поставки №14/02-19 від 07.02.2019р., первинні документами, складені в процесі виконання вищевказаних договорів: Специфікація №1 від 07.02.2019 р. до договору поставки №14/02-19 від 07.02.2019р., видаткова накладна №247 від 08.02.2019. ТТН №247 від 08.02.2019, Акт №8 від 11.02.2019, договір-заявка №8 від 07.02.2019, платіжне доручення №11804 від 21.02.2019, платіжне доручення №12059 від 28.02.2019, платіжне доручення №11917 від 26.02.2019, паспорт якості №18-010 на товар, паспорт якості №18-026 на товар, прибутковий ордер №50 від 08.02.2019, накладна на переміщення №774 від 07.03.2019, накладна на переміщення №287 від 16.02.2019, накладна на переміщення №672 від 01.03.2019, накладна на переміщення №431 від 22.02.2019, накладна на переміщення №714 від 05.03.2019, вимога-накладна №86 від 14.02.2019, вимога-накладна №214 від 18.02.2019, вимога-накладна №216 від 21.02.2019, вимога-накладна №301 від 26.02.2019, вимога- накладна №434 від 07.03.2019, вимога-накладна №88 від 14.02.2019, вимога-накладна № 146 від 18.02.2019, вимога-накладна №343 від 25.02.2019, вимога-накладна №345 від 28.02.2019, вимога-накладна №450 від 07.03.2019, картка рахунку по 631 за лютий 2019р., Реєстр ПН, договір зберігання №ДМЗК-225/2/р від 03.07.2019, акт прийому-передачі №1/07-ЗБ від 15.07.2019, ТТН №00103 від 12.07.2019, видаткова накладна №РН-0000064 від 04.11.2019р., специфікація №31 від 04.11.2019р., видаткова накладна №РН-0000066 від 25.11.2019р., специфікація №33 від 25.11.2019р., акт прийому-передачі №3/11-ЗБ від 25.11.2019р., акт прийому-предачі №2/11-ЗБ від 04.11.2019р., видаткова накладна №РН-0000065 від 12.11.2019р., експрес-накладна №6991, специфікація №32 від 12.11.2019р., прибутковий ордер №3347 від 25.11.2019, накладна на перміщення №7678 від 27.11.2019, прихідний ордер №3147 від 04.11.2019, накладна на переміщення №7176 від 04.11.2019, Прибутковий ордер №3190 від 12.11.2019, накладна на перміщення №117 від 16.01.2020, вимога-накладна №540 від 13.02.2020, вимога-накладна №484 від 11.02.2020, вимога- накладна №376 від 30.01.2020, вимога-накладна №375 від 30.01.2020, вимога-накладна №271 від 28.01.2020, вимога-накладна №283 від 28.01.2020, вимога-накладна №224 від 23.01.2020, вимога-накладна №129 від 16.01.2020, вимога-накладна №5425 від 29.11.2019, вимога-накладна №5016 від 05.11.2019, вимога-накладна №5036 від 07.11.2019, вимога- закладна №5129 від 12.11.2019, картка рахунка по 631 за листопад 2019р., Реєстр ПН.

Позивачем були надані відповідачу: накладні на переміщення товару, вимоги-накладні, картки "Технологічний процес на піввагон мод. 12-9745", Технологічний процес на хопер 19-6869", "Технологічний процес на візок мод. 18-750", "Технологічний процес на тріангель в зборі", які знаходяться в матеріалах справи.

Щодо посилань відповідача на відсутність прізвища та ініціалів замовника в Акті № 8 від 11/02/2019 суд зазначає, що певні недоліки в оформленні первинної документації не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 17.07.2020 у справі №826/11107/17.

Таким чином, факт реальності господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод" Карпати" і його контрагентами підтверджено первинними бухгалтерськими документами.

Щодо зазначення представником відповідача, що наявні в матеріалах справи: паспорт № НОМЕР_1 на авторежим вантажний та паспорт № НОМЕР_2 на регулятор тормозних ричажних передач є недійсними у зв`язку із закінченням терміну їх дії, то судом на підставі пояснень позивача та навних в матеріалах справи згаданих паспортів встановлено, що закінчилися терміни дії не самих паспортів, а їх бланків № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .

Як встановлено судом, висновки акту перевірки ґрунтуються, зокрема, на узагальненій податковій інформації та зводяться до інформації по ланцюгу постачання придбаних товарів у контрагентів позивача.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на відсутність у контрагентів позивача виробничих ресурсів, необхідних для здійснення задокументованих господарських операцій, суд зазначає, що доводи контролюючого органу про відсутність матеріально-технічних ресурсів у контрагентів як на підставу неможливості фактичного здійснення вказаних господарських операцій не підтверджені жодними доказами, а зводиться лише до констатації вказаних фактів в акті перевірки. Крім того, жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням контрагентами постачальника правил оподаткування.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок та виконання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації. Податкова інформація має оцінюватись судом з урахуванням інших доказів у справі.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі № 811/2154/13-а вказав на те що будь-яке автоматизоване співставлення, чи данні отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податковт зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності те повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином доказі не можуть визнаватись належними.

Виходячи з вимог Податкового кодексу України, підтвердженням факту здійсненні господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документа обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами веденні бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту; податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна. Відповідно реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагенте платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно правових угод.

Вказана позиція підтверджена Верховним Судом 16.01.2018 під час розгляду спраг №820/4648/13-а, № 826/1398/14, № 2а-3404/12/1370, 18.01.2018 у справі № 2а-* 13944/12/2670,08.05.2018 у справі № 815/3526/17,08.05.2018 у справі № 814/937/15.

Відповідач зазначав, що в ході проведення перевірки позивача встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру судових рішень ТОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП" є фігурантом кримінального провадження №0000010 від 07.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. З ст. 212 ЮС України. ТОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП" є фігурантом кримінального провадження №10000030 від 20.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.205, ч.2 ст.205, ч.З ст.209, ч.З ст.358 ЮС України.

Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17.

На думку відповідача сукупність викладених вище обставин, зокрема щодо відсутності реального джерела походження товарів (відсутності придбання та неможливості виготовлення Товару безпосереднім постачальником), відсутність достовірної інформації щодо виробника Товару об`єктивно свідчить про неможливість реального здійснення господарських операцій між ТзОВ "ЗБУТ ТРАСТ ГРУП" та ТзОВ "ДМЗ "КАРПАТИ" в перевіряємому періоді, як наслідок вищещазначений договір не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становлять його предмет.

Такі висновки суд вважає безпідставними, оскільки непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Таку правову позицію висловлював Верховний Суд у своїх постановах від 02.04.2019 року у справі № 826/6245/18; від 20.08.2020 у справі №380/10381/20.

Суд зазначає, що Постановою КАС Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №2а-7462/10/2170, зазначено,що "допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від`ємного значення з податку на додану вартість"',

В постановах КАС Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №826/18656/14 та від 18.07.2019 у справ №805/4535/16-а, наголошується, що "порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать прл обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними";

Також норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2021 року по справі №826/5762/15.

Тому помилковими є доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача по ланцюгу постачання достатньої кількості основних засобів та ресурсів, оскільки це не може бути підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Також платник податків не зобов`язаний під час придбання товару встановлювати у контрагента його походження, а тому не має нести за це відповідальність.

Також суд критично оцінює висновки відповідача про те, що у контрагентів позивача відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, економічно необхідні для здійснення господарської діяльності, оскільки вказані обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та оборотних засобів.

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таку позицію висвітлено Верховним Судом в постанові від 07.08.2018 року по справі №808/760/16.

З огляду на вище вказане суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.12.2021 №425/33-00-07-02, № 424/33-00-07-02 підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод"Карпати" (вул. Ходорівська, 4, м. Новий Розділ, Львівська область, ) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.12.2021 №425/33-00-07-02, № 424/33-00-07-02.

3.Судовий збір в розмірі 3907 грн 50 коп. стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідно-механічний завод"Карпати" (вул. Ходорівська, 4, м. Новий Розділ, Львівська область, ) за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 12.08.2022.

Суддя Костецький Н.В.