Справа № 620/19357/21
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/19357/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити позивачу, згідно пункту 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії, тобто на 18.04.2021.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Зазначає, що вказана бездіяльність відповідача порушує його право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України та право мирно володіти майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що згідно з довідкою від 15.07.2021 № 89 та даних трудової книжки позивач з 01.07.2003 по теперішній час працює на посаді логопеда диспансерного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, інших уточнювальних документів, зокрема, про тип закладу (відділення), де вона працювала, позивачем надано не було. Тому, період роботи після 01.07.2003 не був зарахований до стажу, що дає право на встановлення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також зазначає, що до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, не зараховано також періоди роботи з 16.10.1984 по 24.12.1990 на посаді вихователя дитячого комбінату Чернігівського камвольно-суконного комбінату ім. 50-річчя Радянської України та з 12.09.1991 по 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату Заводу карданних валів, оскільки відсутні документи, що дані підприємства належать до державної або комунальної форми власності та до закладів освіти.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що Чернігівський камвольно-суконний комбінат ім. 50-річчя Радянської Армії та Заводу карданних валів перебували у державній власності, оскільки відповідно до діючого на ті періоди законодавства, а саме: Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про власність», Закону України «Про приватизацію державного майна», Указу Президії Верховної ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави», підприємства на території України належали до державної власності. Також позивач зазначає, станом на 18.04.2021 працював на посаді логопеда диспансерного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, яка з 09.07.2019 реорганізована шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради та відноситься до комунальної форми власності згідно довідок від 29.01.2020 та від 15.07.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 18.04.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області як пенсіонер та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 26-60).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, згідно рішення № 41 від 23.07.2021 було призначено позивачу пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.04.2021 (а.с. 24-25).

Також, позивачем подавалися заяви від 28.08.2021, від 09.09.2021 про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення на підставі пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (а.с. 47-48, 59-60).

Рішеннями № 174/03.15-24 від 03.09.2021 та № 41 від 15.09.2021 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій позивачу було відмовлено (а.с. 46, 58).

Вказані рішення мотивовані тим, що періоди роботи з 16.10.1984 по 24.12.1990 на посаді вихователя дитячого комбінату Чернігівського камвольно-суконного комбінату ім. 50-річчя Радянської України, що визначає право на виплату грошової допомоги, не зараховується, оскільки дане підприємство не належить до закладів державної або комунальної форми власності, а також закладів освіти.

Крім того, листом Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача, що до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги не враховані періоди роботи позивача з 16.10.1984 по 25.12.1990 на посаді вихователя дитячого комбінату Чернігівського камвольно-суконного комбінату ім. 50-річчя Радянської України та з 12.09.1991 по 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату Заводу карданних валів, оскільки відсутні документи, що дані підприємства належать до державної або комунальної форми власності та до закладів освіти. Відповідно до довідки від 15.07.2021 за № 89 та даних трудової книжки позивач з 01.07.2003 по теперішній час працює на посаді логопеда диспансерного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні. Враховуючи вищезазначене, станом на день досягнення пенсійного віку позивач не займає посаду, не маєте страхового стажу 30 років на таких посадах, тому відсутні підстави для призначення грошової допомоги (а.с. 9-11).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Так, на день призначення пенсії позивачу виповнилося 60 років, працював на посаді логопеда диспансерного відділення Комунального некомерційного підприємства Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні з 01.07.2003, що підтверджується копією довідки від 15.07.2021 № 89 (а.с. 8).

Згідно записів трудової книжки позивача, копії довідки Приватного акціонерного товариства «ЧЕКСІЛ» від 22.06.2021 № 01/03-99, копій розпоряджень Чернігівського заводу карданних валів від 11.09.1991 № 1408, від 01.09.1993 № 1458, копії довідки комунального некомерційного підприємства «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні» від 15.07.2021 № 89 позивач, зокрема, працював:

- у період з 16.10.1984 до 25.12.1990 на посаді вихователя дитячого садочку № 48 Чернігівського камвольно-суконного комбінату імені 50-річчя Радянської України;

- у період з 12.09.1991 до 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату № 53 Чернігівського заводу карданних валів;

- у період з 01.07.2003 по дату призначення пенсії на посаді логопеда диспансерного відділення комунального некомерційного підприємства «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні» (а.с. 5-7, 8, 40, 51, 52).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість зарахування періодів роботи позивача з 16.10.1984 по 24.12.1990 на посаді вихователя дитячого комбінату Чернігівського камвольно-суконного комбінату ім. 50-річчя Радянської України та з 12.09.1991 по 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату Заводу карданних валів, до стажу що дає право на виплату грошової допомоги, через відсутність документів, що дані підприємства належать до державної або комунальної форми власності та до закладів освіти.

Відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909) у дошкільних навчальних закладах передбачено посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Відповідно до пункту 2 примітки до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Крім того, в силу положень Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про власність» та Закону України «Про приватизацію державного майна», а також Указ Президії Верховної ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» всі підприємства на території сучасної України станом на день проголошення її незалежності належали до державної власності. У приватну або колективну власність вони почали переходити лише з введенням у дію з 15.03.1992 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Тобто, періоди роботи позивача до 15.03.1992 могли проходити лише у підприємствах, закладах і установах державної форми власності.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачено, що відповідно до потреб громадян України може створюватися, зокрема, такий дошкільний навчальний заклад як дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу для дітей віком від двох місяців до шести (семи) років, у складі якого можуть бути групи загального розвитку, компенсуючого типу, сімейні, прогулянкові, в яких забезпечуються дошкільна освіта з урахуванням стану здоров`я дітей, їх розумового, психологічного, фізичного розвитку.

Чинне законодавство фактично відносить дитячий комбінат до переліку дошкільних навчальних закладів, адже де-факто дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу і є тим самим дитячим комбінатом, оскільки специфіка і спрямування роботи в них однакова, а відрізняються вони лише за назвами закладів, одна з них використовувалась за часів СРСР, а інша вживається зараз.

Також, як слідує з довідки комунального некомерційного підприємства «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні» від 15.07.2021 № 89 та від 29.01.2020 № 85 позивач працював на посаді логопеда диспансерного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні з 01.07.2003, яка з 09.07.2019 реорганізована шляхом перетворення з комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» у комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради, тобто відноситься до комунальної форми власності (а.с. 8, 12).

При цьому, суд зазначає, що період роботи позивача з 12.09.1991 до 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату № 53 Чернігівського заводу карданних валів та період роботи в комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні» не слугували підставою для відмови у призначенні грошової допомоги, на які зараз звертає увагу відповідач.

Тому, в силу вимог абзацу другого частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що робота позивача у період з 16.10.1984 по 25.12.1990 на посаді вихователя дитячого садочку № 48 Чернігівського камвольно-суконного комбінату імені 50-річчя Радянської України; у період з 12.09.1991 по 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату № 53 Чернігівського заводу карданних валів; у період з 01.07.2003 по дату призначення пенсії на посаді логопеда диспансерного відділення комунального некомерційного підприємства «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні» має бути зарахована до педагогічного стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, суд приходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до педагогічного стажу позивача періоду роботи з 16.10.1984 по 25.12.1990 на посаді вихователя дитячого садочку № 48 Чернігівського камвольно-суконного комбінату імені 50-річчя Радянської України, періоду роботи з 12.09.1991 по 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату № 53 Чернігівського заводу карданних валів, періоду роботи з 01.07.2003 по дату призначення пенсії на посаді логопеда диспансерного відділення комунального некомерційного підприємства «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні», що дає право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, згідно пункту 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на 18.04.2021.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: договір про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 22.12.2021 квитанцію про оплату за надані послуги віл 22.12.2021 на суму 1500,00 грн., копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1024572 від 24.05.2022 (а.с. 4, 13, 74).

Відповідач у відзиві заперечує щодо суми витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що розмір витрат є завищеним, не відповідає складності справи та належним чином не обґрунтований.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи що позов підлягає задоволенню повністю, а також виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 1500,00 грн.

Також за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в зарахуванні до педагогічного стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16.10.1984 по 25.12.1990 на посаді вихователя дитячого садочку № 48 Чернігівського камвольно-суконного комбінату імені 50-річчя Радянської України, періоду роботи з 12.09.1991 по 30.08.1993 на посаді логопеда дитячого комбінату № 53 Чернігівського заводу карданних валів, періоду роботи з 01.07.2003 по дату призначення пенсії на посаді логопеда диспансерного відділення комунального некомерційного підприємства «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні», що дає право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно пункту 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на 18.04.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. та судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.08.2022.

Суддя В.О. Непочатих