Справа № 826/16448/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2022 року м. Київ № 826/16448/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

08.10.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05.06.2018 №РВ-018 для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підстав невідповідності електронного документа установчим вимогам;

- зобов`язати державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Київській області для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру на підставі заяви позивача та Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Правова позиція позивача зводиться до того, що вона є власником земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності виданого у 1994 році, на якій розташовано житловий будинок.

Позивач звернулася до Відділу у м. Ірпені Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області із технічною документацією, що виготовлено у зв`язку з необхідністю проведення встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

За результатом розгляду технічної документації, відповідачем прийнято рішення №РВ-018 від 05.06.2018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підстав невідповідності електронного документа установчим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :01:074:0094 (площа співпадає на 12,2642%), а також, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачають зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, внаслідок чого є неможливим внесення до державного земельного кадастру відомостей про її земельні ділянки, а як наслідок і їх реєстрації з подальшою видачею витягу з державного земельного кадастру.

Позивач зазначає про наявну невідповідність координат поворотних точок меж земельних ділянок сусіда фактичному землекористуванню, внаслідок чого є неможливим внесення до державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку позивача. При цьому позивач акцентує на тому, що ділянка належна на праві власності сусіду накладається на її ділянку з огляду на проведення контрольної геодезичної зйомки спеціалістом КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро».

Відтак позивач вважає, що для виправлення помилки, виявленої у відомостях Державного земельного кадастру, необхідно здійснити коригування координат земельної ділянки з кадастровим номером :01:074:0094.

Зокрема, у відповіді на відзив позивач вказує на те, що у позовній заяві мова йде про виправлення помилки в технічній документації на сусідню земельну ділянку, що привело до накладання на карті цієї ділянки на ділянку позивача і, відповідно, є причиною відмови у реєстрації в Державному земельному кадастрі ділянки позивача. Також позивач вказує на достатність наявних повноважень, щоб виправити помилку, допущену у технічній документації і внести відповідні зміни до ДЗК.

Так, позивач зазначає, що організація, яка розробляла технічну документацію із землеустрою на ділянку громадянина ОСОБА_2 допустила помилки у визначенні координат поворотних точок цієї ділянки, а державний орган вніс ці помилкові дані в Державний земельний кадастр. Головне управління має всі підстави і повноваження вимагати від цієї організації, яка має дозвільні документи Держгеокадастру на виконання таких робіт, виправлення цієї помилки і внесення відповідних змін в технічну документацію із землеустрою. В контексті даного твердження позивач посилається на п. 151 Порядку ведення Державного земельного кадастру, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, що врегульовує питання виправлення виявлених технічних помилок.

Заперечуючи проти позову, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області - зазначає, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється за допомогою програмного забезпечення в Національній кадастровій системі (НКС) - автоматизована система, в якій передбачено ведення земельного кадастру відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр». Коригувати рішення, змінювати своє рішення або іншим чином вносити додаткові відомості до нього неможливо, оскільки це технічно не передбачено програмним забезпеченням АС ДЗК. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей належить до дискреційних повноважень державного кадастрового реєстратора.

Третя особа - ОСОБА_2 , проти задоволення позову також заперечує, посилаючись на те, що з метою належного оформлення права власності на земельну ділянку, вчиняв всі заходи та дії, що передбачені Порядком ведення Державного земельного кадастру. При державній реєстрації земельної ділянки державним реєстратором не виявлено жодних невідповідностей, неточностей або порушень.

Суд, розглянувши письмові пояснення учасників справи, дослідивши подані матеріали, встановив наступне.

Позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 26.07.2006 року (а.с. 42) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11348749 від 26.07.2006 року (а.с. 43).

Даний будинок розташований на земельній ділянці, що належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія КВ № ЗМ000438, виданий на підставі рішення Гостомельської селищної ради народних депутатів від 28.09.1994 за №110. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72. Цільове призначення - ведення садівництва (а.с. 29-30).

КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 на території Гостомельської селищної ради Ірпінської міської ради для ведення садівництва в межах смт. Гостомель Київської області.

В подальшому позивач звернулась до Відділу у м. Ірпені Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 11.05.2018 (реєстраційний номер ЗВ-018) за результатами розгляду якої державним кадастровим реєстратором Відділу прийнято рішення №РВ-018 від 05.06.2018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :01:074:0094. Площа співпадає на 12,2642%. Рекомендовано звернутись до землевпорядної організації для виправлення помилок та подати документи до Центру адміністративних послуг для реєстрації земельної ділянки (а.с. 16).

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надавши оцінку спірним правовідносинам, заявам по суті учасників судового процесу, а також доказам в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд виходив з наступного.

У спірних правовідносинах, що виникли, застосуванню підлягають Закон України «Про землеустрій» (Закон №858), Закон України «Про Державний земельний кадастр» (Закон № 3613) та Порядок ведення Державного земельного кадастру, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (Порядок №1051).

Закон №858 визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Закон № 3613 установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджено на виконання статті 5 Закону №3613.

Як визначено у статті 1 Закону №858, технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Відповідно до статті 29 Закону №858, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Частинами першою, другою, четвертою, сьомою статті 55 Закону №858 визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів; встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка; межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Як вбачається зі статті 18 Закону №3613, серед документів Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є Поземельна книга.

Законом №3613 статтями 25 та 26 врегульовано, які відомості містить Поземельна книга, що є документом Державного земельного кадастру та питання внесення відомостей до Поземельної книги.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки (ч. 2 ст. 25). Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі (ч. 3 ст. 25). До Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї (ч. 5 ст. 25). Форма Поземельної книги та порядок її ведення визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру (ч. 6 ст. 25).

Частиною першою статті 26 Закону №3613 визначено, що при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки).

Статтею 5 Закону №3613 визначено загальні засади ведення Державного земельного кадастру.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів (ч. 1 ст. 11 Закону №3613).

Відповідно до статті 15 Закону №3613, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Водночас, частиною першою статті 21 Закону №3613 визначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, серед іншого, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Поряд із цим, статтею 37 Закону №3613 врегульовано питання виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру.

Так, виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах (ч. 3 ст. 37).

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації (ч. 4 ст. 37).

Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду (ч. 5 ст. 37).

Як зазначено у п. 138 Порядку №1051, помилками у Державному земельному кадастрі є:

1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру;

2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру);

3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою);

4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії;

5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель;

6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки;

7) помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 1 січня 2013 р. та перенесені до Державного земельного кадастру.

Як встановлено судом, позивач вбачає технічну помилку у невідповідності відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, у технічній документації на земельну ділянку :01:074:0094, що перебуває у власності третьої особи - ОСОБА_2 . При цьому, позивач не зверталась до відповідача про внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру щодо ділянки :01:074:0094.

Водночас, з огляду на наведені положення законодавства, невідповідність поворотних точок, що призводить до перетину земельних ділянок не є технічною помилкою.

В цей же час, п. 155 Порядку №1051 встановлено, що виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Водночас, відповідно до статті 31 Закону №858, зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою, за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що ї передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

Водночас, згідно частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, обґрунтованості аргументів сторін та третьої особи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення відповідачем витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Чудак