Справа № 560/10911/21
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10911/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

15 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ГУ ПФУ в Хмельницькій області) в якому просив:

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачу та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12.03.2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 1973 року по 1978 рік та з квітня 1982 року по 31 травня 1983 року у колгоспі ім. Леніна, з листопада 1979 року по березень 1982 року у "Калінінградській базі тралового флоту", правонаступником якого є АТ "Калінінградська рибопромислова компанія "Рибфлот-Фор", з січня 1992 року по серпень 1997 року у ПАТ "Лада-Поділля", у 2000 році 61,5 днів в СФГ "Ранок" та призначити пенсію за віком з 22.01.2021.

26 січня 2022 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12.03.2021 №20.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 1973 року по 1978 рік, з квітня 1982 року по 31 травня 1983 року, з листопада 1979 року по березень 1982 року, з січня 1992 року по серпень 1997 року та 61,5 днів у 2000 році.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.01.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою від 11.03.2021 про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Так, для підтвердження стажу роботи позивач надав наступні документи:

-копію Книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспника за 1973-1978 роки та 1982-1983 роки;

- довідку про заробітну плату від 26.02.2018 №4 за період роботи з січня 1992 року по серпень 1997 року, видану ПАТ "Лада-Поділля";

- довідку про заробітну плату та відпрацьовані людинодні від 21.02.2018 №66 за період роботи з квітня 1982 року по травень 1983 року, видану СВК "Летава";

- довідку про відпрацьовані людинодні від 10.03.2021 №66 за період роботи з 1999 року по 2000 рік, видану селянським (фермерським) господарством "Ранок";

- довідку про заробітну плату від 31.05.2018 №136 за період роботи з листопада 1979 року по березень 1982 року, видану АТ "Калінінградська рибопромислова компанія" "Рибфлот-ФОР";

- лист про реорганізацію підприємства від 26.06.2015 №1, видану АТ "Калінінградська рибопромислова компанія".

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12.03.2021 №20 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 11.03.2021 року у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 18 років, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV. При цьому, зазначено, що тривалість страхового стажу - 9 років 10 місяців 13 днів.

Також, листом від 27.05.2021 відповідач повідомив позивача про те, що до страхового стажу не враховано періоди роботи:

-у 1973-1978, 1982-1983 роках згідно книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспника, оскільки у книзі міститься виправлення по батькові та в даті народження;

- у 2000 році у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату селянсько-фермерським господарством "Ранок" страхових внесків до Пенсійного фонду України;

- періоди роботи в ПАТ "Лада-Поділля" згідно довідки про заробітну плату від 26.02.2018 №4, оскільки неможливо провести перевірку достовірності її видачі у зв`язку з тим, що документи ПАТ "Лада-Поділля" на зберігання до архівної установи не надходили, місце знаходження їх не відоме;

- періоди роботи згідно з довідкою про заробітну плату від 31.05.2018 №136 в "Калінінградській рибопромисловій компанії" у зв`язку з направленням запитів для підтвердження достовірності видачі довідки первинними документами.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною 2 ст. 26 Закону №1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 18 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пунтку 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не подав разом з заявою від 11.03.2021 трудову книжку, а в позовній заяві зазначив про її втрату.

При цьому, згідно з книгою обліку трудового стажу та заробітку колгоспника та виписок із протоколів засідання правління колгоспу ім. Леніна від 26.04.1983 №6 та від 31.05.1983 №5 позивач в періоди з 1973 року по 1978 рік та з квітня 1982 року по 31 травня 1983 року працював у колгоспі ім. Леніна.

Проте, відповідач не зарахував вказані періоди, оскільки в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспника міститься виправлення по батькові та в даті народження позивача.

Однак, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що період роботи позивача у колгоспі ім. Леніна (з 1973 року по 1978 рік та з квітня 1982 року по 31 травня 1983 року) слід враховувати повністю незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв чи виконання встановленого мінімуму трудової участі.

Також, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з листопада 1979 року по березень 1982 року у "Калінінградській базі тралового флоту".

Відповідно до п. 4.2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 №18-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.3 ст. 44 Закону України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ПФУ в Хмельницькій області звернулося до державної установи - Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Калінінграді Калінінградської області з запитом, в якому просило надати допомогу в витребуванні акту перевірки правильності видачі довідки про заробітну плату від 31.05.2018 №136.

Так, на адресу відповідача 03.06.2021 надійшла відповідь, в якій зазначено, що вказана довідка містить всі необхідні відомості (дату, підставу видачі), оформлена на підставі первинних документів бухгалтерського обліку і обліку кадрів, завірена підписами головного бухгалтера і генерального директора, завірена печаткою організації, яка видала довідку. Кутовий штамп в довідці не передбачений.

Проте, неможливість відповідачем перевірити обґрунтованість видачі документів підприємствами, установами та організаціями не може бути підставою для неврахування зазначених документів при призначенні та виплаті пенсії позивачу. Виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для неврахування довідки від 31.05.2018 №136.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №348/463/17 та від 13.02.2020 у справі №523/19088/16-а.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з листопада 1979 року по березень 1982 року.

Також, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в ПАТ "Лада-Поділля" з січня 1992 року по серпень 1997 року згідно з довідкою про заробітну плату від 26.02.2018 №4, оскільки неможливо провести перевірку достовірності її видачі у зв`язку з тим, що документи ПАТ "Лада-Поділля" на зберігання до архівної установи не надходили, місце знаходження їх не відоме. На адресу підприємства направлено лист від 05.04.2021 №2200-0902-8/18509 щодо надання завірених копій первинних документів, який повернуто з відміткою "Вибули".

При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили недостовірність наданої позивачем інформації в формі довідки від 26.02.2018 №4.

Крім того, право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від неможливості провести перевірку даних щодо періоду та розміру отриманої позивачем заробітної плати за спірний період на предмет відповідності первинним документам.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період з січня 1992 року по серпень 1997 року.

Крім того, відповідачем до страхового стажу позивача не враховано у 2000 році 61,5 днів у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату селянсько-фермерським господарством "Ранок" страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, згідно довідки селянського (фермерського) господарства "Ранок" від 26.03.2021 №6 підтверджено, що позивач дійсно працював в господарстві у 2000 році 61,5 днів.

При цьому, позивач не може нести відповідальність за дії роботодавця в разі не вчинення дій щодо атестації робочих місць, втрати роботодавцем певних документів та інше.

Крім того, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Відповідно до ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1)суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Статтею 113 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем безпідставно не враховано позивачу до стажу 61,5 днів у 2000 році.

При цьому, невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України призвело до позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Крім того, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16, від 04 вересня 2018 року у справі №482/434/17.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12.03.2021 №20 є протиправним та підлягає скасуванню, а також наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити, здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Законом №1058-IV з 23.01.2022.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.