Справа № 160/10345/22
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинення певних дій,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року, виплата якої була відновлена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року справа № 160/8311/20 у зв`язку із скасуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року, у розмірі, передбаченому законодавством, з індексаціями, перерахунками та надбавками, відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з виплатою компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», за невчасно отримані та не отримані суми пенсійних виплат, як частини доходу, за період невиплати з 01.09.2021 року, довічно.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 160/8311/20 відповідача зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсійних виплат ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2020. З 01.01.2020 року відповідач поновив виплату пенсії. Пенсія ОСОБА_1 з надбавками склала 3668,07грн., з квітня 2020 року пенсія була підвищена за рахунок компенсаційної виплати 80-ти річним особам в сумі 500грн, після чого пенсія склала - 4168,07грн, більше пенсія не змінювалась, хоча в Державі проводилась індексація пенсій, про що свідчить витяг з електронної пенсійної справи та по цей час залишається не змінною. У березні 2022 року ОСОБА_1 було виявлено, що розмір її пенсійних виплат не відповідає діючому законодавству України. З незрозумілих причин відповідач не проводить індексацію пенсії. Звернувшись за роз`ясненням до відповідача, ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до електронної пенсійної справи виплату пенсії за віком їй поновлено згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 №160/8311/20, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити нарахування та виплату пенсійних виплат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.01.2020 року. Перерахунки пенсії рішенням суду не передбачені. Отже, позивач вважає, що відповідачем протиправно були скасовані з 01.01.2020 року всі раніше призначені доплати, надбавки, підвищення та індексація, встановлені чинним законодавством, що призвело до зменшення розміру пенсії довічно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
12 серпня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловлює незгоду з вимогами позову та вказує, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 160/8311/20, пенсію ОСОБА_1 було нараховано та поновлено починаючи з 01.01.2020. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 № 160/8311/20 не зобов`язано здійснення всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пенсію Позивачу було поновлено з 01.01.2021 у вересні 2021 року. Заборгованість нарахована та профінансовнна у жовтні місяці 2021 року з дотриманням передбачених статтею 14 Закону України № 1058-1V строків виплати пенсії. Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням не було порушено строків виплати пенсії позивачу.
За вищенаведених підстав, Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області просило відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 160/8311/20 Головне управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсійних виплат ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2020.

З 01.01.2020 року відповідач поновив виплату пенсії. Пенсія ОСОБА_1 з надбавками склала 3668,07грн., з квітня 2020 року пенсія була підвищена за рахунок компенсаційної виплати 80-ти річним особам в сумі 500грн, після чого пенсія склала - 4168,07грн.

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача за роз`ясненням щодо розміру пенсії та відсутністю здійснення індексації пенсії.

Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 06.04.2022 року № 9918-7121/Ш-01/8-0400/22 було повідомлено позивачку, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 №160/8311/20, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити нарахування та виплату пенсійних виплат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.01.2020. Перерахунки пенсії рішенням суду не передбачені.

Позивач, не погодившись із даним рішенням, звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України від 09 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону N 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У відповідності до абз.1 п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася з відповідною заявою про перерахунок пенсії після її поновлення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням усіх підвищень, індексацій, надбавок, доплат та компенсації доходів.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року доповнено пункт 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пунктом 4-7 згідно якого особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про наукову і науково-технічну діяльність", розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

З 01 жовтня 2017 року, згідно з пенсійною реформою в Україні, почато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ. На майбутнє передбачено автоматичний перерахунок пенсій з урахуванням зростання середньої зарплати та показника інфляції.

З 01 жовтня 2017 року, згідно з пенсійною реформою в Україні, почато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ. На майбутнє передбачено автоматичний перерахунок пенсій з урахуванням зростання середньої зарплати та показника інфляції.

Таким чином, позивачка з жовтня 2017 року набула право на осучаснення пенсії, без її звернення, а відповідач доказів здійснення такого перерахунку на час поновлення пенсії суду не надав.

Із розрахунку пенсії позивачки від 07.09.2021 року вбачається, що відповідачем безпідставно встановлено особливість - «Не підлягає МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм.» з 01.01.2020» тобто без проведення поточних перерахунків і осучаснення пенсії, що призвело до порушення права позивачки на підвищення розміру її пенсії відповідно до ст.42 Закону №1058. Крім того, відповідач протиправно зазначено про «Ознаки роботи», що позивачка «Працює».

Вирішуючи питання компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу, суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" N 2050-III (надалі - Закон N 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 159 (надалі - Порядок N 159).

За статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" N 2050-III (надалі - Закон N 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до приписів статті 6 Закону N 2050-III компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 року N 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок N 159).

Пункти 1, 2 Порядку N 159 відтворюють положення Закону N 2050-III і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 3 Порядку N 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У пункті 4 Порядку N 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у статті 3 Закону N 2050-III та пункті 4 Порядку N 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа N 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа N 21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа N 521/940/17), від 20.02.2018 (справа N 336/4675/17), від 21.06.2018 (N 523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа N 521/940/17).

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону N 2050-III, окремих положень Порядку N 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

При цьому суд зазначає, що розрахунок суми покладається на відповідача.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.12.2020 по справі 521/21718/16-а, від 30.09.2020 по справі N 280/676/19, від 20.02.2018 по справі N 522/5664/17.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" N 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" N 71916/01, N 71917/01 та N 10260/02).

Також суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням ч. 1 ст. 2 КАС України та ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних визнавши протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивача без урахування усіх підвищень, індексацій, надбавок, доплат та компенсації доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити такий перерахунок та виплату пенсії з моменту поновлення тобто з 01.01.2020 року.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 496,20 грн. виходячи із розрахунку: (992,40 грн.)/2 .

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст, 77, 132, 139, 143, 243-246, 250, 263, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування усіх підвищень, індексацій, надбавок, доплат та компенсації доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахування усіх підвищень, індексацій, надбавок, доплат та компенсації доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з моменту її поновлення тобто з 01.01.2020 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ- 21910427) судові витрати з оплати судового збору у сумі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев