Справа № 286/1697/20
Суддя: Вачко В. І.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/1697/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в с.Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Новікова Віталія Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в с.Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Новікова Віталія Леонідовича, в якій просить скасувати постанову від 14.06.2020 року серії ЕАМ № 2683596 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Позивач в позовній заяві зазначає, що 14.06.2020 року відповідачем винесено відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2683596 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 255 грн., за нібито порушення ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав та не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Позивач пояснює, що 14.06.2020 року близько 10 години 45 хвилин він рухався автомобільною дорогою Ковель-Київ та був зупинений відповідачем, яким було йому повідомлено про нібито порушення ним швидкісного режиму у населеному пункту, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення ним було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке було відхилено відповідачем. Крім того позивач вказує, що у ході ознайомлення із доказами вчиненого правопорушення, а саме показаннями приладу TRUCAM ним було заявлено про незгоду із даним адміністративним обвинуваченням, оскільки за показами даного приладу було видно фотознімок його та сусіднього автомобіля з неведеним курсором на його автомобіль та зафіксованою швидкістю 79 км/год., втім з такою швидкістю він рухався до населеного пункту і коли в`їхав в населений пункт він вже рухався в ньому з дозволеною швидкістю, відповідач же здійснював фіксацію швидкісного режиму у ручному режимі перебуваючи сам у межах населеного пункту неподалік дорожньо знака 5,45 (приблизно за 200 метрів), але його швидкість зафіксував, ще коли він рухався на автомобілі за межами населеного пункту, в підтвердження позивачем додано диск із відеозаписом його зупинки відповідачем та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Позивач в позовній заяві вказує, що вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото-та відеофіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Між тим, у відповідності до ст.40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. А тому виходячи із зазначеної норми, а також положень ч.2 ст.19 Конституції України згідно якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото- та відеофіксації не у автоматичному режимі.

Крім того позивач вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій у зв`язку з наступним: - постанову винесено на місці вчинення правопорушення - просто на дорозі та відразу після того, як правопорушення нібито було вчинено, на заявлене ним клопотання про відкладення розгляду справи, для того, щоб він міг підготуватися до її розгляду йому було відмовлено, а за таких умов він не мав часу та фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, зокрема подавати докази, користуватися правовою допомогою, тощо. Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходження відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням прав особи, яка притягається до відповідальності; - у відповідності до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи, винятків з цього правила для справ, які розглядаються за місцем порушення не передбачено, відтак від виявлення правопорушення до винесення постанови повинно було надати строк для реалізації прав, передбачених ст.268 КУпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи; - відповідачем порушено ст.278 КУпАП, а саме не проведено підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення, ніякого пояснення відповідачем у нього не відбиралося, у оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені; - він не міг скористуватися правовою допомогою за такої процедури; - до постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст.251 КУпАП, а саме: пояснень особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, фото чи відеофіксації, тощо.

Позивач наголошує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки швидкість зафіксована приладом TRUCAM 79 км/год за межами населеного пункту, а дозволена швидкість руху транспортних засобів за межами населеного пункту становить 90 км/год, відтак адміністративна відповідальність настає за перевищення дозволеної швидкості руху поза межами населеного пункту більш ніж на 20 км/год. Тобто виходячи з вище наведеного, він мав би понести адміністративну відповідальність за перевищення швидкості руху поза межами населеного пункту у тому випадку, якщо б відповідачем було зафіксовано у автоматичному режимі швидкість руху його автомобіля більше ніж 110 км/год, а показами приладу вимірювання швидкості руху TRUCAM зафіксовано швидкість руху автомобіля 79 км/год.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вважає, що твердження позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до оскаржуваної постанови, 14.06.2020 року о 10 год. 38 хв. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем SKODA OCTAVIA, н.з. НОМЕР_1 , на 57 км автомобільної дороги М-07 Київ-Ковель-контрольно-пропускний пункт «Ягодин», с.Волиця, рухався зі швидкістю 79 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с.Волиця, позначеному дорожнім знаком 5.45 на 29 км/год (швидкість вимірювалась приладом TruCAM ТС 001135), чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху України; внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального пристрою, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 (надалі - Інструкція) у відповідності до абзацу 1 пункту 5 розділу IV. В обґрунтування правомірності винесення постанови відповідач зазначає, що згідно з п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю небільше 50 км/год. Дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» додатку № 1 ПДР - найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 122 КУпАП; від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні знання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до положень ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У цьому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, та порушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Вказані положення кореспондуються з частиною 4 розділу І Інструкції. Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема за частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Тобто, дані норми, навіть у випадку незгоди позивача з вчиненим правопорушенням, виключають можливість складення протоколу та зобов`язують відповідача за результатами розгляду справи приймати відповідне рішення та без складання протоколу виносити постанову про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.ст.249, 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито і за місцем його вчинення. Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснена у відповідності до ст.276 КУпАП відповідачем за місцем його перебування та виконання ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення безпосередньо в присутності особи відносно якої розглядалася вказана адміністративна справа. Також відповідач зазначає, що при застосуванні положень ст.276 КУпАП також слід враховувати зміни норм КУпАП, які були внесені після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та те, що рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, яке містить роз`яснення щодо застосування словосполучень використаних у нормах КУпАП «на місці» та «за місцем», прийнято також до набрання чинності цього Закону, тобто без врахування його положень. На теперішній час, згідно з положень КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне порушення та на місці де він несе службу в той час. На виконання вимог ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП, відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме: керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 79 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с.Волиця, позначеному дорожнім знаком 5.45 на 29 км/год і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, пояснив позивачеві його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на позивачаа в розмірі 255 грн.) та виніс постанову. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалось, оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП. Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частиною першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Відповідач зазначає, що з вищенаведеного можна зробити висновок, що винесення постанови відповідачем в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення позивачем було здійснено відповідно до та в межах чинного законодавства. Також відповідач вказує, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені. Крім того відповідач стверджує, що санкція статті КУпАП, відповідно до якої позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту, таким чином відсутність захисника при винесені оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. На думку відповідача законом не визначено обов`язкової участі адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обгрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику. Відповідач також посилається на ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушенння, винність данної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Крім того відповідач посилається на п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. У ч.1 ст.40 вказаного Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку. Відповідач зазначає, що зазначені вище положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. В підтвердження порушення позивачем п.12.4 ПДР України, відповідно до ст.251 КУпАП та ст.77 КАС України, відповідач надав фото з приладу TruCAM TC 001135, DVD диск з записами портативного відеореєстратора АІ 000989 та приладу TruCAM TC 001135, із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення. Відповідач звертає увагу, що у тексті позовної заяви позивач висуває позицію, що відповідачем була зафіксована його швидкість поза межами населеного пункту, однак дане твердження відповідач відхиляє з посиланням на ч.1 ст.77 КАС України, у відповідності з якою, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, зазначає, що визначений ч.2 ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19 (провадження № 11-957заі19). Відповідач стверджує, що з доданих матеріалів можна встановити, що транспортний засіб позивача було зафіксовано за 249,5 м від місця здійснення виміру приладом; на місці вчинення правопорушення та винесення оскаржуваного рішення інспектора разом з позивачем було здійснено вимір дистанції за допомогою приладу TruCAM до дорожнього знаку 5.45, та було отримано результат в 296 м, дана подія зафіксована на портативний відеореєстратор АІ 000989 14.06.2020 року об 10 год. 37 хв. 35 сек.; як висновок, на час фіксації швидкості транспортного засобу позивача, він здійснював рух в межах ділянки дороги, на якій встановлене обмеження швидкості в 50 км/год, та подолав цілих 46,5 м з початку дії такого обмеження; в той же час, позивач не надав жодних доказів своїм твердженням, які б підтвердили його твердження про фіксацію швидкості його транспортного засобу поза межами населеного пункту, а тому позиція позивача щодо фіксації швидкості його транспортного засобу поза межами дії обмеження швидкості в 50 км/год є необгрунтованою, спростовується наявними матеріалами у справі та свідчить про перебирання версій події з метою уникнути відповідальності за вчинене ним порушення. Щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam відповідач зазначає, що статтею 222 КУпАП передбачено, що виключно на органи Національної поліції покладено обовязки щодо розгляду справ і накладення стягнень у адміністративних справах щодо перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія; прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів; для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху, при цьому враховується похибка приладу ± 2 км/год, прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м, з відстані у 350-450 м поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу, прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону, після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад починає вимірювання швидкості; про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості; при фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону; після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника; виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення; правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації; застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки на самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які електронні носії; зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Відповідач у відзиві зазначає, що в лазерному вимірювачі швидкості TruCam LTI 20/20, згідно експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 року № 04/03-3008, з терміном до 27.09.2021 року, правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт, також встановлено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних, в підтвердження чого додав належним чином завірену копію експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 року № 04/02/03-3008). Також відповідач вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 28.08.2012 року № UA-MI/1-2903-2012; на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, в підтвердження чого надав належним чином завірену копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року. Відповідач вказує, що всі прилади, які використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку; міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затвердженні на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 року № 437 і становить один рік; проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затверджених наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193; відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01-16433, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30.09.2019 року лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС001135 є придатним до застосування, в підтвердження чого відповідачем додано належним чином завірену копію свідоцтва про повірку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС001135. Відповідач також зазначає, що посилання позивача на те, що вимірювач швидкості TruCam не був змонтований на узбіччі, а знаходився в руках інспектора є порушенням порядку його використання не відповідає дійсності, оскільки згідно керівництва по експлуатації та свідоцтва про повірку вимірювач TruCam можна використовувати у ручному режимі. Крім того відповідач зазначає, що на офіційній веб-сторінці Департаменту патрульної поліції знаходиться інформаційна карта та таблиця щодо розташування пристроїв вимірювання швидкості TruCam із зазначенням ділянок, де здійснюється фіксація порушень обмежень швидкості руху транспортними засобами з зазначенням структурного підрозділу Департаменту патрульної поліції, який здійснює таку фіксацію (http://patrol.police.gov.ua/2019/11/19/karta-i-tablytsi-trucam/); згідно вказаної карти та таблиці, фіксація порушень швидкісного режиму здійснюється, зокрема, управлінням патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції на автомобільній дорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин на проміжку з 30 км по 79 км з 08.10.2018 року, в підтвердження чого відповідачем додано копію інформаційної карти та таблиці щодо розташування пристроїв вимірювання швидкості TruCam.

Позивачем подано відповідь на відзив в якому позивач зазначив, що вивчивши і проаналізувавши відзив на позовну заяву, а також нормативно-правові акти та судову практику, на які посилається відповідач, він визнає цілком обґрунтованими доводи відповідача з приводу правомірності проведення відповідачем розгляду справи у скороченому провадженні на місці зупинки та щодо відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Також позивач зазначив, що законність використання приладу вимірювання швидкості TruCam, його сертифікація і принципи роботи ним взагалі не оспорювалися у позовній заяві, також і не оспорювався ним у позовній заяві факт руху його автомобіля зі швидкістю 79 км/год, але оспорювався саме факт фіксації цієї швидкості відповідачем у межах населеного пункту, адже він рухався з такою швидкістю за його межами. Позивач визнає також цілком обґрунтованим та доведеним твердження відповідача щодо правомірності використання приладу TruCam у ручному режимі, а не у автоматичному. Однак позивач категорично не згоден із твердженням відповідача щодо того, що обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. У зв`язку з чим, позивач посилається на ч.1 ст.77 КАС України згідно з якою, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; а також на ч.2 ст.77 КАС України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Позивач зауважує, що не зрозуміло у чому на думку відповідача є практичний сенс існування норми права (ч.2 ст.77 КАС України), якщо доводити обставини у будь-якому випадку мають обидві сторони, що й так передбачено у частині 1 цієї статті. Позивач зазначає, що частина 2 статті 77 КАС України є спеціальною нормою, яка вносить уточнення (виключення) в статтю, яка визначає те, яка сторона судового процесу має обов`язок доказування. Позивач стверджує, що ч.1 ст.77 КАС України та ч.2 ст.77 КАС України вступають між собою в змістовну колізію, а за загальним правилом подолання змістовної колізії є застосування спеціальної норми права. В підтвердження своєї правової позиції посилається на постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 року у справі 3 463/1352/16-а, згідно з якою процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень; у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Отже обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень покладено на відповідача. Позивач стверджує, що у відповідача відсутні достатні та допустимі докази вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; фото з приладу TruCam є недостатнім доказом у зв`язку із тим, що вони не дають змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як того вимагає ч.1 ст.76 КАС України, адже на них зафіксована лише швидкість його автомобіля та відстань фіксації цієї швидкості; дані фотознімки не дають відповіді на питання де було зафіксована швидкість 79 км/год: в населеному пункті чи за його межами, а для доведеності вини за перевищення швидкості у населеному пункті, потрібно не лише зафіксувати швидкість, а і довести те, що ця швидкість була зафіксована у населеному пункті; саме лише перебування поліцейських з приладом TruCam у межах населеного пункту автоматично не доводить того, що і фіксація швидкості руху автомобілів відбувається у межах населеного пункту, адже прилад TruCam може вимірювати швидкість руху на відстані до 1200 метрів, а пост вимірювання швидкості руху може розташовуватись на відстані до знака 5,45 в рази меншій ніж 1200 метрів, що і мало місце в його випадку, отже фото з приладу TruCam є недостатнім доказом. Щодо іншого доказу наданого відповідачем, а саме DVD диску із записами портативного відеореєстратора та приладу TruCam ТС 001135, то цей доказ позивач вважає недопустимим доказом у відповідності до ч.1 ст.74 КАС України, згідно з якою суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Позивач вказує, що порядок подання доказів, а відповідно і одержання їх судом передбачено, зокрема у ст.79 КАС України, та щодо електронних доказів у ст.99 КАС України. Так, відповідно до ч.9 ст.79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, зазделегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи; суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Виходячи із змісту глави 5 КАС України електронний доказ це окремий вид доказів та може подаватися в копіях; електронний доказ не є речовим доказом, а отже у відповідності до ч.9 ст.79 КАС України копію такого доказу необхідно було вислати позивачау одночасно із поданням відзиву до суду, чого відповідачем зроблено не було; у додатках до відзиву зазначено, що DVD диск із записами портативного відеореєстратора та приладу TruCam ТС 001135 надано тільки для суду, отже даний доказ є недопустимим доказом, у звязку із тим, що він одержавний із порушенням порядку, передбаченого ч.9 ст.79 КАС України. Оскільки відповідачем не надано йому копію вказаного доказу він не має можливості оцінити даний доказ на його належність, достовірність та достатність, не має можливості перевірити чи подано цей доказ з дотриманням вимог ст.99 КАС України, чи належним чином завірено копію даного доказу електронним цифровим підписом, чи просто спростувати відомості, які містяться на ньому, з огляду на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного проваджненння без повідомлення сторін. Крім вищезазначеного про недопустимість даного доказу свідчить те, що у відповідності до ч.ч. 2,4 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідач не зазначив що саме подано до суду, копію чи оригінал електронного доказу та нічого не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Отже на думку позивача, DVD диск із записами портативного відеореєстратора та приладу TruCam ТС 001135 подано до суду з порушенням порядку, встановленого законом (ч.9 ст.79, ч.4 ст.99 КАС України), а тому у відповідності до ч.1 ст.74 КАС України даний доказ є недопустимим і не повинен прийматися до уваги судом. Позивач звертає увагу на те, що ніяких доказів на підтвердження того, що він здійснив перевищення швидкості руху у населеному пункті до суду надано не було, а наявні в справі докази не відповідають вимогам КАС України на допустимість чи є недостатніми і неналежними.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч.1 статті 122 КУпАП; від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні знання, відповідно до покладених на них повноважень.

Суд дійшов висновку про те, що інспектором роти № 2 Батальйону патрульної поліції в с.Чайки УПП в Київській області рядовим поліції Новіковим Віталієм Леонідовичем рішення, яке оспорюється позивачем, прийнято на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення прийнято з використанням повноваження з тою метою, з якою це повноваження надане зазначеному суб`єкту владних повноважень.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу і порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно з п.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи за ч.1 ст.122 КУпАП відносно позивача.

Порядок оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачений Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до положень пункту 4 розділу І, пунктів 2, 8, 9 розділу ІІІ, пунктів 1, 2, 5, 6 розділу ІV цієї Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Зокрема постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП). Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

У зв`язку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо посилання позивача на порушення процесуального порядку винесення постанови, в тому числі позбавлення права на правову допомогу і захист, в результаті чого (та як наслідок) постанова інспектора поліції, яка фактично винесена з порушенням адміністративного законодавства не може бути визнана законною, варто зазначити, що судом було досліджено матеріали фіксації, які були надані відповідачем та не встановлено порушення порядку винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, здійсненого на нагрудну відеокамеру поліцейського та долученого до матеріалів справи, на виконання вимог ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП, відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 79 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с.Волиця, позначеному дорожнім знаком 5.45 на 29 км/год і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, пояснив позивачеві його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на позивача в розмірі 255 грн.) та виніс постанову. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалось, оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП. Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частиною першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. З вищенаведеного можна зробити висновок, що винесення постанови відповідачем в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення позивачем було здійснено відповідно до чинного законодавства. За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, а тому підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені. Відсутність захисника при винесені оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має змогу спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Безпідставним є посилання позивача на неможливість використання TruCam LTI 20/20 ТС 001135 всупереч положенням ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.19 Конституції України не в автоматичному режимі з огляду на наступне.

Положення вказаного закону дозволяє використовувати прилади із функціями фото- та відео- фіксації в автоматичному режимі, і не встановлює жодних обмежень щодо використання інших технічних приладів і засобів під час виконання завдань органами поліції, в тому числі лазерних вимірювачів швидкості.

Позивачем оскаржується постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про що зазначено в самій постанові, отже порядок фіксації адміністративного правопорушення виключає його автоматичне фіксування.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної технічки № 22-01/16433 від 30.09.2020 року лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 ТС 001135 може використовуватися як в ручному так і в автоматичному режимах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не порушено.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2683596 від 14.06.2020 року, винесеної інспектором роти № 2 Батальону патрульної поліції в с.Чайки УПП в Київській області рядовим поліції Новіковим Віталієм Леонідовичем, 14.06.2020 року о 10 год. 38 хв., на 57 км автомобільної дороги М-07 Київ-Ковель, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с.Волиця, позначеному дорожнім знаком 5.45 на 29 км/год, швидкість руху вимірювалась приладом TruCАM ТС 001135, чим порушив п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с.Волиця, позначеному дорожнім знаком 5.45 на 29 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС 001135, чим порушив п.12.4 ПДР України.

У відповідності до п.12.4. ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.45 "Початок населеного пункту" - найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Дорожній знак 5.46 "Кінець населеного пункту" - місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Згідно з п.12.6. ПДР України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.; б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год; в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год; г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год; ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до змісту статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових і речових доказів, висновків експертів, показань свідків.

Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесеної ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Позивач стверджує, що зі швидкістю 79 км/год він рухався до населеного пункту і коли в`їхав в населений пункт він вже рухався в ньому з дозволеною швидкістю, відповідач же здійснював фіксацію швидкісного режиму у ручному режимі перебуваючи сам у межах населеного пункту неподалік дорожнього знака 5,45 (приблизно за 200 метрів), але його швидкість зафіксував, ще коли він рухався на автомобілі за межами населеного пункту.

Однією із обставин, що підлягає обов`язковому встановленню при розгляді справ про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП щодо перевищення встановлених обмежень швидкості руху є місце вчинення зазначеного правопорушення.

За положеннями ПДР обмеження швидкості руху встановлені в залежності від місця керування транспортним засобом: в населеному пункті 50 км/год (п. 12.4), за межами населеного пункту, в залежності від категорії дороги швидкість має бути від 90 до 130 км/год (п.12.6).

До адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП може бути притягнута особа, яка допустила перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Отже, в залежності від місця керування транспортним засобом залежить який швидкісний режим встановлений на даній автомобільній дорозі, за перевищення якого на 20 двадцять кілометрів на годину настає адміністративна відповідальність.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, які обмеження швидкості руху транспортних засобів діяли на ділянці автодороги М07 Київ-Ковель, 57 км, де працівники органів поліції здійснювали контроль за додержанням безпеки дорожнього руху, що унеможливлює встановлення судом факту перевищення швидкості руху транспортного засобу.

Факт встановлення на зазначеній автодорозі дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» не доведений.

Суд враховує записи портативного відеореєстратора та приладу TruCam ТС 001135 в якості належних та допустимих доказів, з метою об`єктивного розгляду справи.

Так на відеозапису вчиненого порушення зафіксовано лише рух автомобіля SKODA OCTAVIA, н.з. НОМЕР_1 в межах дії дорожнього знаку «5.46» ПДР України, дія якого не розповсюджується на смугу руху позивача, а місце розташування дорожнього знаку «5.45» ПДР України з відеозапису не встановлено.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Поліцейським не надано належних, допустимих і достатніх доказів правомірності винесення оспорюваної постанови про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, і відповідачем не доведено вини позивача у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення за стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів, які б повністю спростовували доводи позивача в обґрунтування відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Тобто, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, не довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За вказаних обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивачем звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відтак він підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, службова особа якого виступала відповідачем у справі.

Тому керуючись ст.ст.241, 245, 246, 255, 257, 286, 295, пп.15.5) п.15) п.1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Скасувати постанову інспектора роти № 2 Батальйону патрульної поліції в с.Чайки Управління патрульної поліції в Київській області рядового поліції Новікова Віталія Леонідовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2683596 від 14.06.2020 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Київській області на користь держави 420,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.08.2022 року.

Суддя: В. І. Вачко