Справа № 520/902/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 серпня 2022 року справа №520/902/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 04.05.2020 №0-2033, №0-2033, №0-2033;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 29.07.2019 №0-2033, №0-2033, №0-2033;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 04.06.2020 №-2030, №3-2030, №-2030;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 30.06.2019 №39049-5606-2030, №39048-5606-2030, №39047-5606-2030;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 24.05.2018 №6-2030, №07-2030, №6-2030;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 30.06.2017 №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України він звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є сільськогосподарським товаровиробником. Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України він, як платник єдиною податку, звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності щодо земельні сільськогосподарського призначення, які він використовує у своїй сільськогосподарській діяльності.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, згідно з яким ГУ ДПС у Харківській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не викладено жодних доводів, які б свідчили про незаконність та неправомірність дій контролюючого органу, які у свою чергу за певних обставин могли би тягнути за собою скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та звільнення позивача від обов`язку сплачувати податку, передбаченого Конституцією України. Розрахунок суми податкового зобов`язання відповідає чинному законодавству та розрахований вірно.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду ухвалено розглядати адміністративну справу за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання сторони не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши надані документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за позивачем зареєстроване наступне майно:

1. Садовий будинок НОМЕР_4, загальною площею 30,6 м.кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 217,6 м.кв, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Житловий будинок літ «А-1», загальною площею 198,9 м.кв, житлова площа 108,8 м.кв, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку позивачу на праві приватної власності належать наступні земельні ділянки:

1. Кадастровий номер :15:001:0394, площа 0,0627, адреса: АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_4 .

2. Кадастровий номер :15:001:0395, площа 0,0594, адреса: АДРЕСА_1 , ділянка № НОМЕР_1 .

3. Кадастровий номер :15:001:0228, площа 0,038, адреса: АДРЕСА_1, ділянка № НОМЕР_2 .

Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 04.05.2020 №0-2033 на суму 609,26 грн., №0-2033 на суму 9 080,45 грн., №0-2033 на суму 3 960,18 грн., якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік;

- від 29.07.2019 №0-2033 на суму 543,56 грн., №0-2033 на суму 8 101,20 грн., №0-2033 на суму 3 533,13 грн, якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік;

- від 04.06.2020 №-2030 на суму 660,11 грн., №-2030 на суму 422,29 грн., №-2030 на суму 696,78 грн., якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- від 30.06.2019 №39049-5606-2030 на суму 490,24 грн., №39048-5606-2030 на суму 517,48 грн., №39047-5606-2030 на суму 313,62 грн., якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- від 24.05.2018 №6-2030 на суму 163,41 грн., № 6-2030 на суму 104,54 грн., №6-2030 на суму 172,49 грн., якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік;

- від 30.06.2017 № на суму 163,41 грн., № на суму 104,54 грн., № на суму 172,49 грн., якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 04.05.2020 №0-2033, №0-2033, №0-2033, від 04.06.2020 №-2030, №-2030, №-2030 позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України в порядку адміністративного оскарження і рішенням про результати розгляду скарги від 27.10.2020 №31007/6/99-00-06-02-04-06 скарга залишена без задоволення.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є:

- встановлення наявності або відсутності правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- встановлення наявності або відсутності правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень з земельного податку з фізичних осіб.

Спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Щодо податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Згідно підпункту 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вчасності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу на праві приватної власності належить садовий будинок НОМЕР_4, загальною площею 30,6 м.кв, розташований за адресою АДРЕСА_1 , нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 217,6 м.кв., розташована за адресою АДРЕСА_2 , житловий будинок літ «А-1», загальною площею 198,9 м.кв., житлова площа 108,8 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Позивач стверджує, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки вказані будівлі призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності для зберігання сільськогосподарської продукції.

Отже, слід встановити, чи поширюється на позивача пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 23.11.2018 №2628-VIII) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в попередній редакції) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У постанові від 24.04.2020 у справі №540/2206/19 Верховний Суд дійшов висновку, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачає наявність двох умов: перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, вказаною нормою передбачена податкова пільга як для юридичних, так і для фізичних осіб.

Слід зауважити, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Суд зазначає, що поняття виробника сільськогосподарської продукції (сільськогосподарський виробник) міститься у статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», відповідно до якої виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, а також фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарську худобу і птицю. Національний класифікатор видів економічної діяльності України ДК 009:2005, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 №375, до сільськогосподарської діяльності відносить рослинництво і тваринництво. При цьому діяльність з перероблення сільськогосподарської продукції зазначений класифікатор відносить не до сільськогосподарської, а до продукції переробної промисловості, крім переробки власновиробленої продукції, що здійснюється безпосередньо у господарстві-виробнику. Чинне аграрне законодавство у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» ототожнює сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) з сільськогосподарською діяльністю, під якою розуміється вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).

У статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» розкривається визначення сільськогосподарського товаровиробника, яким є фізична або юридична особа, що займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Значно змістовнішим є визначення, надане Законом України «Про сільськогосподарську кооперацію», де зазначено. що сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа незалежно від форми власності та господарювання, в якої валовий доход, отриманий від операцій з реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, за наявності сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень тощо) та/або поголів`я сільськогосподарських тварин у власності, користуванні, в тому числі й на умовах оренди, за попередній звітний (податковий) рік перевищує 75 відсотків загальної суми валового доходу.

Позивач стверджує, що він займається вирощуванням сільськогосподарської продукції та зберігає цю продукцію в садовому будинку, нежитловій будівлі та житловому будинку.

Проте, до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач дійсно займається вирощуванням сільськогосподарської продукції на власній земельній ділянці, здійснює переробку самостійно вирощуваних рослинних культур на власних або орендованих потужностях (договір придбання або оренди переробних машин, ін.) та здійснює постачання такої продукції (договір купівлі - продажу, ін.), а відтак, позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нерухомості, для звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, садовий будинок НОМЕР_4, загальною площею 30,6 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_1 , нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 217,6 м.кв., розташована за адресою АДРЕСА_2 , житловий будинок літ «А-1», загальною площею 198,9 м.кв., житлова площа 108,8 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_3 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно статті 266 Податкового кодексу України.

Також, суд досліджує у рамках позовних вимог застосовану відповідачем ставку податку для об`єктів житлової нерухомості та нежитлової нерухомості.

Положеннями підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування

Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах визначені рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17.

Згідно з пунктами 2, 3, 5 Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що ставка податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати може застосовуватись до об`єктів житлової нерухомості та до наступних типів об`єктів нежитлової нерухомості: будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торговельні, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки), а ставка податку у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати може застосовуватись до інших будівель та гаражів.

Згідно з підпунктами 14.1.129.1, 14.1.192.2 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. До будівлі, яка відноситься до житлового фонду, зокрема, відноситься житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків;

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, інші будівлі.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що належна позивачу нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 217,6 м.кв., розташована за адресою АДРЕСА_2 повинна бути віднесена до категорії «інші будівлі» із застосуванням ставки податку на рівні 0,1%, а садовий будинок НОМЕР_4, загальною площею 30,6 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_1 та житловий будинок літ «А-1», загальною площею 198,9 м.кв., житлова площа 108,8 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_3 відноситься до тих видів об`єктів, ставка оподаткування за які встановлена на рівні 1%, яку і було застосовано відповідачем.

Розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єктом нерухомості - нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 217,6 м.кв., розташована за адресою АДРЕСА_2 застосований відповідачем у розмірі 1%, тому податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 04.05.2020 №0-2033 на суму 9 080,45 грн. та податковим повідомленням-рішеннями від 29.07.2019 №0-2033 на суму 8 101,20 грн. відповідачем нараховано не у відповідності до норм Податкового кодексу України та Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові».

Таким чином, розмір податку на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю літ «А-1», загальною площею 217,6 м.кв., розташовану за адресою АДРЕСА_2 виглядає наступним чином:

2018 рік: 217,6 х 37,23 х 0,1 = 810,12 грн.

2019 рік: 217,6 х 41,73 х 0,1 = 908,04 грн.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача від 04.05.2020 №0-2033 у сумі 8 172,41 грн., від 29.07.2019 №0-2033 у сумі 7 291,08 грн. слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо податкових повідомлень-рішень з земельного податку з фізичних осіб суд зазначає наступне.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Як визначено підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (підпункт 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Доводи позивача зводяться до того, що згідно з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України він, як платник єдиного податку 2 групи звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності в частині земельного податку, оскільки земельні ділянки, які належать позивачу на праві приватної власності, використовуються ним у господарській діяльності.

Суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належать земельні ділянки за кадастровим номером :15:001:0394, площею 0,0627, адреса: АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_4 , за кадастровим номером :15:001:0395, площею 0,0594, адреса: АДРЕСА_1, ділянка №1435 , за кадастровим номером :15:001:0228, площею 0,038, адреса: АДРЕСА_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується інформацією із Державного земельного кадастру.

Приписи підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначають, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 16.06.2020 у справі №826/11166/16, (що в подальшому підтримано Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.06.2022 у справі № 826/14258/16), у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Разом з тим, жодних доказів того, що земельні ділянки використовується позивачем саме у своїй господарській діяльності матеріали справи не містять.

Також, відповідачем надано до матеріалів справи рішення про списання безнадійного податкового боргу від 27.11.2020 №57891-13 відповідно до якого скасований податковий борг за податковими повідомленнями-рішеннями від 30.06.2017 № на суму 163,41 грн., № на суму 104,54 грн., № на суму 172,49 грн., якими позивачу визначено суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік.

Підпунктом «а» підпункту 14.1.11. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3. пункту 101.2. статті 101 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення з земельного податку з фізичних осіб прийнято відповідачем правомірно.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, пунктом 3.3 розділу 3 договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.01.2021 року, що укладений між Адвокатським бюро «Нестеришина» та позивачем, передбачено, що вартість робіт складається з правового аналізу ситуації з нарахуванням позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку з фізичних осіб за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями у сумі 2 250 грн. та підготовки позовної заяви про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в тому числі аналіз спеціального законодавства, судової практики в аналогічних спорах, документальну підготовку позову та документів, що до нього додаються у сумі 6 000 грн.

Адвокатським бюро «Нестеришина» складено акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору на суму 8 250,00 грн.

На думку суду, надані адвокатом послуги охоплюються єдиною метою, якою є підготовка та складання позовної заяви у сумі 6 000,00 грн, а тому обсяг виконаної адвокатом роботи з правового аналізу ситуації з нарахуванням позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку з фізичних осіб за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями у сумі 2 250,00 грн. не стосується вказаної справи.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином розмір витрат на правничу допомогу адвоката виглядає наступним чином.

Загальна ціна позову складає 29 809,23 грн.

Податкові повідомлення-рішення відповідача скасовані у сумі 15 463,49 грн.

Податкові повідомлення-рішення відповідача у сумі 14 345,74 грн. є правомірними.

15 463,49 х 6 000 : 29 809,23 = 3 112,49 грн.

Щодо розміру витрат по сплаті судового збору, він виглядає наступним чином.

Судовий збір сплачено у сумі 908 грн.

15 463,49 х 908 : 29 809,23 = 471,02 грн.

Положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи докази у справі суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 139, 244-246, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, 46, місто Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.05.2020 №0-2033 у сумі 8 172,41 грн., від 29.07.2019 №0-2033 у сумі 7 291,08 грн.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 471,02 грн. (чотириста сімдесят одна 03 копійки).

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у розмірі 3 112,49 грн. (три тисячі сто дванадцять гривень 49 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 з 24.02.2022 був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 17.08.2022.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА