Справа № 380/9719/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9719/21 пров. № А/857/21591/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури Войтенка Антона Борисовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Кузан Р.І.,

час ухвалення рішення: 13:10:43,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 04.11.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку - 59136,00 грн; стягнення середнього заробітку, відповідно до вимог ст.81 Закону України «Про прокуратуру», за кожен день затримки виплати вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням за ініціативою роботодавця по день винесення судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку. Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру (місцезнаходження: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення мотивоване тим, що оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII, вона набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій з посиланням на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом при ухваленні рішення не враховано, що у разі звільнення на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено виплату вихідної допомоги. Крім того, ст. 44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення трудового договору на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

У судовому засіданні позивач заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Львівської області та органів прокуратури.

Наказом керівника Львівської обласної прокуратури № 944к від 05.05.2020 з відповідними змінами, внесеними наказом №949к від 06.05.2021, позивача звільнено з займаної посади на підставі п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 06.05.2021.

Підставою звільнення було рішення кадрової комісії від 09.04.2020 №238.

Позивач 28.05.2021 звернулась до заступника керівника Львівської обласної прокуратури із запитом, у якому просила повідомити чи нараховувалась вихідна допомога при звільненні, передбачена ст. 44 КЗпП України та чи проведено повний розрахунок при звільненні.

Листом від 01.06.2021 за №27-480 вих 21 відповідачем надано відповідь на запит позивача та повідомлено, що виплати при звільненні проведено відповідно до наказу обласної прокуратури № 944к від 05.05.2020 та довідки відділу роботи з кадрами від 05.05.2021 у місяці звільнення, в яких вказано проведення виплати грошової компенсації за 206 календарних днів невикористаних відпусток та не вказано підстав та порядку надання вихідної допомоги.

Таким чином, із даної відповіді позивачем встановлено, що їй не виплачена вихідна допомога при звільненні в розмірі 59136,00 грн, яка належить виплаті згідно з ст. 44 КЗпП України.

Згідно з розрахунковими листами за 2021 рік вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 не виплачувалась.

Вважаючи, що на день звільнення Львівською обласною прокуратурою протиправно не виплачено вихідну допомогу, передбачену ст. 44 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), позивач звернулася з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон №1697-VII) .

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Відповідно до пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) прокурори, які на день набрання чинності зазначеним Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX статтю 51 Закону України №1697-VII доповнено частиною п`ятою, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої зазначеної статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Вимогами ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Вимогами статті 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 зазначеного Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, згідно з якою звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої зазначеної статті, а також особливості застосування до них положень частини другої зазначеної статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 зазначеного Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Як встановлено судом, позивача звільнено з посади на підставі Закону України №1697-VII, а саме на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII.

Законом України №1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Натомість КЗпП України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Закон України №1697-VII є спеціальним законом, що регулює правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, проте КЗпП регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом.

Таким чином, вірним є висновок суду, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Разом з тим, як вірно зазначено судом, внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX в Закон України №1697-VII та в КЗпП України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII.

Закон України №1697-VII, як і КЗпП України (в редакції Закону України №113-IX) встановлює обмеження тільки щодо не поширення положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Водночас, обмеження щодо застосування статті 44 КЗпП України не встановлено.

Судом також враховано, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом України №1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП, що не заборонено спеціальним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №823/276/16, від 21.01.2021 у справі №380/1662/20.

Отже, виходячи з вищенаведеного, вірним є висновок суду, що оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, позивач набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України.

Судом вірно зазначено, що стягненню за судовим рішенням підлягають лише нараховані та невиплачені безспірні суми.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги в конкретному розмірі необхідно відмовити, у зв`язку з передчасністю такої.

Водночас, оскільки відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, суд вірно вважав, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Львівської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Разом з тим, суд вірно зазначив, що фактичний розрахунок щодо виплати вихідної допомоги при звільненні з позивачем ще не відбувся.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що позовна вимога про стягнення з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, відповідно до вимог ст.81 Закону України «Про прокуратуру», за кожен день затримки виплати вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням за ініціативою роботодавця по день винесення судового рішення є передчасною та заявленою на майбутнє, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити в задоволенні.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури Войтенка Антона Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 380/9719/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено у зв`язку з перебуванням суддів у відпустці 15.08.2022.