Справа № 640/3309/22
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Київ № 640/3309/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомГоловного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві
до Дарницького відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправними дій, визнання протиправним та скасувати повідомлення, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - ГУ ДСНС у м. Києві, позивач) з позовом до Дарницького відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дарницький ВДВС у м. Києві або Відділ, відповідач), з вимогами:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Єрмакової Олени Анатоліївни від 10.01.2022 щодо винесення повідомлення від 10.01.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Єрмакової Олени Анатоліївни від 10.01.2022 про повернення виконавчого листа № 640/18916/18 від 29.07.2020 стягувачу без прийняття до виконання, а виконавчий лист повернути до Дарницького ВДВС у м. Києві для подальшого виконання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує на протиправність висновків державного виконавця, викладених в оскаржуваному повідомленні стосовно того, що рішенням суду, на виконання якого позивачем на виконання до Відділу поданий виконавчий лист, не передбачено примусового характеру виконання рішення. Позивач наголошує, що рішення суду про застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень є рішенням немайнового характеру, яким відповідача фактично зобов`язано утриматися від вчинення певних дій, указаних у рішенні - експлуатувати приміщення. Таким чином, рішення суду про вжиття заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг установлює заборону боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, що в розумінні статті 10 Закону №1404-VІІІ є одним із заходів примусового виконання рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2022 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду у судовому засіданні 09.02.2022 у порядку спрощеного позовного провадження.

Також, зазначеною ухвалою у відповідача витребувані всі матеріали, що були, або які мали бути взяті ним до уваги при прийняті рішення, вчиненні дій, допущення бездіяльності з приводу яких подано позов.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити наголошуючи на відсутності у відповідача законних підстав для повернення виконавчого листа без виконання. Щодо вимоги повернути виконавчий лист до Дарницького ВДВС у м. Києві для подальшого виконання представник позивача зазначила про те, що оригінал виконавчого листа доданий в оригіналі до позовної заяви, а тому має бути повернутий судом до Дарницького ВДВС у м. Києві для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, витребувані судом матеріали у визначений ухвалою суду термін не надав.

Оскільки явка представника у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, а представник позивача, скориставшись своїм правом надати пояснення по суті позову, склала відповідну заяву, суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

На підставі наявних в матеріалах справи документів і матеріалів судом встановлено такі обставини.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 640/18916/18 касаційна скарга ГУ ДСНС у м. Києві задоволена частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 в цій справі скасовані і прийнято нову про задоволення позову ГУ ДСНС у м. Києві в частині, а саме постановлено: застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містечко Інвалідів» заходи реагування у сфері державного нагляду у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень розташованих за адресою: вулиця Бориспільська, 40, в Дарницькому районі міста Києва до повного усунення порушень, зазначених у акті перевірки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду товариства з обмеженою відповідальністю «Містечко Інвалідів» від 17.05.2019 № 476.

Окружним адміністративним судом міста Києва 29.07.2020 виданий виконавчий лист № 640/18916/18 на виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.07.2020 про застосування до ТОВ «Містечко інвалідів» заходів реагування у сфері державного нагляду у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень, розташованих за адресою: вул. Бориспільська, 40, в Дарницькому районі міста Києва до повного усунення порушень, зазначених у акті перевірки.

30.12.2021 ГУ ДСНС звернулось до Дарницького ВДВС у м. Києві із заявою № 7107-8167/01 (зареєстровано у Відділі 06.01.2022) з метою виконання рішення суду про примусове виконання рішення, додавши до своєї заяви виконавчий лист № 640/18916/18 від 06.10.2020 та акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю)щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки від 29.12.2021 №1099.

10.01.2022 старшим державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (далі - Повідомлення від 10.01.2022).

У Повідомленні від 10.01.2022 зазначається про те, що «дане рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень», у зв`язку з чим на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Не погоджуючись із вказаним повідомленням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі по тексту - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 4 Закону №1404 передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

З огляду на зміст статті 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

На підставі аналізу зазначених норм судом встановлено, що примусовому виконанню підлягають судові рішення, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане внаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення. При цьому перелік заходів примусового виконання рішення, наведений у статті 10 Закону №1404 не є вичерпним.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 640/18916/18 від 06.10.2020 виданий Окружним адміністративним судом міста Києва на підставі постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.07.2020 стосується застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містечко Інвалідів» приміщень розташованих за адресою: вулиця Бориспільська, 40, в Дарницькому районі міста Києва до повного усунення порушень, зазначених у акті перевірки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду товариства з обмеженою відповідальністю «Містечко Інвалідів» від 17.05.2019 № 476.

Суд враховує, що повне або часткове зупинення виконання робіт, надання послуг суб`єктом господарювання є превентивним заходом, спрямованим на запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та пов`язаних із ними ризиків завдання шкоди життю і здоров`ю населення. Мета такого заходу досягається шляхом припинення експлуатації машин, устаткування або заборони доступу до приміщень та об`єктів, що використовуються для виготовлення суб`єктами господарювання продукції, надання послуг, виконання робіт, які не відповідають вимогам щодо безпеки праці.

Отже, за рішенням суду, яким повністю або частково зупинено реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єкт господарювання стосовно якого вжито таких заходів контролю, зобов`язаний припинити використання приміщень, об`єктів, устаткування, ідентифікуючі ознаки яких визначено в рішенні суду.

Таким чином, рішення про вжиття заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг установлює заборону боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, що у розумінні статті 10 Закону №1404 є одним із заходів примусового виконання рішення.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що висновок старшого державного виконавця про те, що рішення суду у справі № 640/18916/18 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень є помилковим.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.07.2019 р. у справі №806/2453/17 (провадження №К/9901/46872/18).

На підставі викладеного, судом встановлено, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 01.10.2021, винесене старшим державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві Єрмаковою О.А. про повернення виконавчого документа - виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/18916/18 від 06.10.2020 без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», не ґрунтується на нормах законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а дії старшого державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Єрмакової О.А. щодо повернення вказаного виконавчого документа без виконання - визнанню протиправними.

Одночасно суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У спірних правовідносинах позивач - ГУ ДСНС у м. Києві не є суб`єктом владних повноважень, а виступає юридичною особою, визначеною у виконавчому документі як стягувач, що дозволяє суду застосувати положення частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою обрання способу, достатнього для захисту (відновлення) порушеного права позивача.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов`язання відповідача - Дарницького ВДВС у м. Києві прийняти заяву ГУ ДСНС у м. Києві від 30.12.2021 за №7107-8167/01 (зареєстровану 06.01.2022) та вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва №640/18916/18, виданим 06.10.2020.

Щодо вимоги позивача повернути виконавчий лист до Дарницького ВДВС у м. Києві для подальшого виконання, суд, зважаючи на те, що оригінал виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №640/18916/18 від 06.10.2020 доданий позивачем до позовної заяви і міститься в матеріалах цієї адміністративної справи, в рамках якої суд не наділений процесуальними повноваженнями направляти або повертати до виконавчої служби для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, - така вимога визнається судом безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

В силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Дарницького відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової Олени Анатоліївни щодо повернення без виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/18916/18 від 06.10.2020 без прийняття до виконання.

3. Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Дарницького відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової Олени Анатоліївни від 10.01.2022 про повернення виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/18916/18 від 06.10.2020 стягувачу без прийняття до виконання.

4. Зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16; ) прийняти заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 30.12.2021 за №7107-8167/01 (зареєстровану 06.01.2022) та вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва №640/18916/18, виданим 06.10.2020.

5. В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Н.А. Добрівська