Справа № 640/22173/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року м. Київ № 640/22173/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України у місті Києві

про визнання протиправними та скасування наказів від 08.11.2018 року №799, від 02.01.2019 року №1 о/с

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві (далі також - відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2018 року № 799 в частині накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень управління національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 .

Через канцелярію суду 18.01.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить також розглядати позовні вимоги щодо:

- визнання незаконним та скасування наказу від 02.01.2019 року №1 о/с щодо особового складу;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу викриття правопорушень управління протидії наркозлочинності Головного управління національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період, починаючи з 08.11.2018 року по день ухвалення судового рішення у цій справі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу викриття правопорушень управління протидії наркозлочинності Головного управління національної поліції у м. Києві та в частині стягнення з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача винесені відносно нього є безпідставними, протиправними, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства, що полягає: у невідповідності висновку службового розслідування про вчинення позивачем дисциплінарного проступку дійсності; щодо підстав проведення службового розслідування - в наказі про призначення службового розслідування відсутні дані про позивача, а тому останній вважає, що службове розслідування відносно нього не призначалося; участь у службовому розслідуванні безпосереднього керівника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції у м. Києві; висновок службового розслідування про вчинення позивачем дисциплінарного проступку не відповідає дійсності, оскільки його вину у вчиненні кримінального правопорушення не встановлено, тоді як відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Позивач вважає дії відповідача протиправними та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та зобов`язано відповідача подати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву.

07.02.2019 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив, в якому представник відповідача зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про факт вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 14, 15 Дисциплінарного статуту Наказом ГУНП у м. Києві від 26.10.2018 року № 1419 було призначено службове розслідування.

07.11.2018 року начальником ГУНП у м. Києві затверджено відповідний висновок службового розслідування.

Наказом ГУНП у м. Києві від 08.11.2018 року №799 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади оперуповноваженого відділу викриття порушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП у м. Києві, який виразився у порушенні вимог пункту першого частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту шостого частини третьої статті першої Дисциплінарного статуту Національної поліції України та абзаців 2 і 3 пункту першого розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179.

Також відповідач зазначає, що Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція №230), затверджена наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 визначає порядок проведення службового розслідування (чинна на момент проведення службового розслідування).

В той же час, Інструкція №230, яка визначає порядок проведення службового розслідування, не містить обов`язкової умови щодо зазначення змісту повідомлення (інформації) у тексті наказу про призначення та проведення службового розслідування або наведення обґрунтувань у самому змісті наказу.

Наказом по особовому складу від 02.01.2019 року №1 о/с Позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу викриття порушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП у м. Києві та призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ».

Підставою для звільнення з посади Позивача стало внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ним кримінального правопорушення та оголошення підозри у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України, що свідчить про порушення позивачем присяги працівника поліції, норм службової та професійної етики, що призвело до дискредитації звання працівника поліції та ставить під сумнів авторитет органу виконавчої влади.

Також, щодо посилання Позивача на незаконне звільнення його з посади з підстав відсутності обвинувального вироку та презумпції невинуватості, відповідач зазначає, що позивач був звільнений з посади фактично за вчинення дисциплінарного проступку, а не за пунктом 10 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, тому відсутність вироку щодо Позивача не впливає на законність його звільнення з посади. Відповідач просить відмовити у позові.

25.02.2019 року через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив відповідача, згідно якого останній заперечує проти доводів відповідача, та зазначає, що дисциплінарне стягнення щодо нього було застосовано із порушенням строку в один місяць, який визначений частиною першою статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

30.04.2021 року засобам поштового зв`язку від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України.

Так, 31.01.2017 року капітана поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві, згідно з наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.01.2017 року №77 о/с «Щодо особового складу».

На підставі інформаційної довідки від 23.10.2018 року в.о. начальника УКЗ ГУ НП у м. Києві Перегуди С.П. наказом від 26.10.2018 року №1419 "Про призначення та проведення службового розслідування "Головного управління Національної поліції у м. Києві призначено службове розслідування та створено комісію.

За наслідками службового розслідування складено висновок службового розслідування за фактом реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення поліцейськими Подільського УП та УПН ГУ НП у м. Києві, який затверджено 07.11.2018 року начальником ГУ НП у м. Києві Крищенком А.Є .

Згідно з указаним висновком у ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 доручено оперативне супроводження проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005099 за фактом здійснення ОСОБА_3 діяльності, пов`язаної з незаконним обігом прекурсорів та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 306 і частиною першою статті 311 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Під час проведення досудового розслідування в указаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 разом з іншими поліцейськими погрожуючи змінити затриманому ОСОБА_3 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, притягнути його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 306 КК України, і переслідувати за здійснення діяльності, пов`язаної з реалізацією лікарських засобів, які містять у складі прекурсори, вимагав у нього гроші в сумі 500 00 доларів США, на що той погодився.

За указаним фактом слідчим відділом Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відкрито кримінальне провадження від 01.10.2018 року №0000166 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2018 року №799 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Подільського управління поліції та УПН ГУ НП у м. Києві» позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 08.11.2018 року №799 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту першого частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію", пункту шостого частини третьої статті першої Дисциплінарного статуту Національної поліції України та абзаців другого, третього пункту першого розділу ІІ "Правил Етичної поведінки поліцейських", затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві ОСОБА_1 звільнено з посади.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2018 року у справі №757/53393/18-к та наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.11.2018 року №1176 о/с відсторонено від посади капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року з вилученням службових посвідчень, спеціальних нагрудних знаків та табельної вогнепальної зброї на строк відсторонення.

Наказом по особовому складу від 02.01.2019 року №1 о/с ОСОБА_1 , звільнено з посади оперуповноваженого відділу викриття порушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП у м. Києві та призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ».

Не погоджуючись із вищевказаними наказами про звільнення з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень управління національної поліції у м. Києві та переведенням на іншу посаду, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», яким затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Відповідно до частини першої статті першої Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з пунктами один, два та три частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, поміж іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до абзаців два та три пункту першого розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України.

Правила етичної поведінки поліцейських поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Окрім того, в силу положень частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію України» особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію України» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, відповідно до статті 11 якого за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частин першої-третьої статті першої Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію України», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом частин першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, в тому числі звільнення з посади.

За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, яке призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція №230), затверджена наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 визначає порядок проведення службового розслідування (чинна на момент проведення службового розслідування).

Розділ II вказаної Інструкції передбачає підстави для проведення службового розслідування.

2.1. Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

2.2. Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі:

2.2.1. Невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

2.2.2. Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.

2.2.3. Повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

2.2.4. Скоєння особою РНС корупційного правопорушення або надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

2.2.5. Скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

2.2.6. Загибелі або травмування особи РНС.

2.2.7. Самогубства або спроби самогубства особи РНС.

2.2.8. Скоєння особою РНС дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої загинула (и) чи отримала (и) тілесні ушкодження особа (особи) РНС чи цивільні особи.

2.2.9. Застосування особою РНС вогнепальної зброї.

2.2.10. Використання особою РНС вогнепальної зброї.

2.2.11. Застосування особою РНС спеціальних засобів або заходів фізичного впливу.

2.2.12. Утрати або викрадення табельної, нагородної, добровільно зданої або вилученої зброї або боєприпасів.

2.2.13. Утрати або викрадення спеціальних засобів.

2.2.14. Порушення особою РНС норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування.

2.2.15. Утрати або викрадення матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів.

2.2.16. Розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом, порушення режиму секретності, утрати (викрадення), пошкодження печаток, штампів і бланків.

2.2.17. Утрати або викрадення в особи РНС документів, які посвідчують її належність до ОВС.

2.2.18. Порушення фінансово-господарської діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи МВС, виявлені під час ревізій або перевірок, інших контрольних заходів.

2.2.19. Надходження акта прокурорського реагування, окремої ухвали суду про виявлені в службовій діяльності органів внутрішніх справ (ОВС) порушення законодавства.

2.2.20. Отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

2.3. За рішенням уповноваженого начальника службове розслідування може бути призначене за письмовим рапортом особи РНС з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозр.

2.5. Підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

2.6. Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Розділом IIІ вказаної Інструкції передбачено Порядок призначення службового розслідування.

3.1. За фактами порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства призначати службові розслідування має право також начальник Головного слідчого управління МВС.

Начальники ГУМВС, УМВС мають право призначати службові розслідування стосовно осіб РНС тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють.

За зверненнями громадян, представників органів місцевого самоврядування, засобів масової інформації, у яких не міститься відомостей з ознаками кримінального правопорушення, службові розслідування, за наявності повноважень та правових підстав, можуть призначати начальники, яким вони адресовані, або начальники тих органів або підрозділів внутрішніх справ, структурних підрозділів МВС, ГУМВС, УМВС, до секретаріатів (канцелярій) яких вони надійшли.

Інші службові особи мають право в разі потреби звертатися за підпорядкованістю до наділеного відповідними повноваженнями начальника з клопотанням про призначення службового розслідування.

3.2. Службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

3.3. Проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення, а якщо такі підрозділи не передбачені штатним розписом, уповноважені на те начальники доручають проведення службових розслідувань найбільш досвідченим працівникам, здатним усебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки.

3.4. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

У разі виникнення таких обставин виконавець упродовж двадцяти чотирьох годин повинен повідомити про це начальнику, який призначив службове розслідування, без припинення службового розслідування.

Відповідно до розділу V Строки проведення службового розслідування.

5.1. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

5.2. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

5.3. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

5.4. Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Як вбачається з інформаційної довідки начальника УКЗ Головного управління Національної поліції у м. Києві Перегуди С.П., адресованої заступникові Голови Національної поліції України - начальникові Головного управління Національної поліції у м. Києві генералу поліції третього рангу Крищенку А.Є. від 23.10.2018 року №01/12.5/01/26-2018, 22.10.2018 року до відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла інформація про те, що цього ж дня працівниками КМУ ДВБ НПУ військової прокуратури Київського гарнізону, ГВБКОЗ та СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 01.10.2018 року №000166 затримано окремих працівників Подільського УП та УПН ГУНП у м. Києві.

Наказом від 26.10.2018 року №1419 "Про призначення та проведення службового розслідування "Головного управління Національної поліції у м. Києві призначено службове розслідування.

Згідно службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 доручено оперативне супроводження проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005099 за фактом здійснення ОСОБА_3 діяльності, пов`язаної з незаконним обігом прекурсорів та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 306 і частиною першою статті 311 КК України.

Під час проведення досудового розслідування в указаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 разом з іншими поліцейськими погрожуючи змінити затриманому ОСОБА_3 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, притягнути його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 306 КК України, і переслідувати за здійснення діяльності, пов`язаної з реалізацією лікарських засобів, які містять у складі прекурсори, вимагав у нього гроші в сумі 50000 доларів США, на що той погодився.

За указаним фактом слідчим відділом Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відкрито кримінальне провадження від 01.10.2018 року №0000166 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

25.10.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що згідно статті 63 Конституції України від надання письмових пояснень відмовився.

З приводу доводів позивача щодо підстав проведення службового розслідування та про участь у службовому розслідуванні начальника відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП у м. Києві, суд зазначає наступне.

Згідно Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція №230), затверджена наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, а саме пунктом 2.5 передбачено, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Службовими називають документи, які складаються від імені підприємства або установи, підписані повноважними представниками.

У службових документах повинен використовуватися виключно офіційно-діловий стиль. Ці документи повинні бути короткими, послідовними, в них має бути присутня точність викладу фактів і прийнятих рішень. Тобто до даного виду документів, можна віднести рапорти, доповідні записки та інші документи, що використовуються у діловодстві поліції.

В той же час, Інструкція №230, яка визначає порядок проведення службового розслідування не містить обов`язкової умови щодо зазначення змісту повідомлення (інформації) у тексті наказу про призначення та проведення службового розслідування або наведення обґрунтувань у самому змісті наказу.

Відповідно до Розділу IIІ вказаної Інструкції пунктом 3.4. забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, із наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2018 року №799 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Подільського управління поліції та УПН ГУ НП у м. Києві»: «за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту першого частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію", пункту сьомого частини першої статті третьої Дисциплінарного статуту Національної поліції України, начальника відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_4 попередити про неповну службову відповідність.».

З установленого вбачається, що участь у службовому розслідуванні начальника відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП у м. Києві не можлива, оскільки останнього теж притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2018 року №799.

Щодо тверджень позивача з приводу незаконності проведення відносно нього службового розслідування, суд зазначає наступне.

Службове розслідування було розпочате 26.10.2018 року за фактом внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення поліцейськими Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві, в ході якого було з`ясовано, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 005099 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 306, частиною першою статті 311 КК України, оперативне супроводження якого здійснював ОСОБА_1 , слідчі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно з позивачем погрожуючи змінити ОСОБА_3 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, притягнути до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 306 КК України, і переслідувати за здійснення діяльності, пов`язаної з реалізацією лікарських засобів, що містять у складі прекурсори, вимагали у останнього гроші у сумі 50 000 доларів США, на що останній погодився.

За наявності вищевказаної інформації суд вважає, що стосовно позивача відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.10.2018року №1419 «Про призначення та проведення службового розслідування» уповноваженою особою правомірно призначено службове розслідування, результати якого оформлено висновком службового розслідування за фактом реєстрації в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення поліцейськими Подільського УП та УПН ГУНП у м. Києві від 07.11.2018 року.

Висновок службового розслідування в установленому порядку затверджений заступником Голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві генералом поліції третього рангу Крищенком А.Є.

Тобто, факт порушення Позивачем вимог законодавства та відомчих нормативно-правових актів був встановлений в ході проведення службового розслідування, а тому вказані доводи позивача у позовній заяві не знаходять свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з пунктом шостим частини третьої статті першої "Дисциплінарного статуту Національної поліції України" службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Пунктом першим розділу ІІ "Правил Етичної поведінки поліцейських", затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, зареєстровано в Міністерстві юстиції 06.12.2016 року за №1576/29706 встановлено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (абзац другий); професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами (абзац третій).

З огляду на викладене службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , використовуючи службове становище, з корисною метою скоїв вчинок, що підриває авторитет і негативно впливає на репутацію Національної поліції України, що є порушенням вимог пункту першого частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію", пункту шостого частини третьої статті першої Дисциплінарного статуту Національної поліції України та абзаців другого, третього пункту першого розділу ІІ "Правил Етичної поведінки поліцейських", затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, у зв`язку з викладеним оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві ОСОБА_1 звільнено з посади.

Причинами та умовами порушення службової дисципліни визначено особисту недисциплінованість ОСОБА_1 та порушення ним вищевказаних правових норм, що призвело до скоєння вчинку, що посягає на права, свободи і законні інтереси громадянина, викликав суспільний резонанс, а також підриває авторитет і негативно впливає на репутацію Національної поліції України.

Водночас, ОСОБА_1 не погоджується з висновками службового розслідування, уважаючи їх передчасними та такими, що порушують принцип доведеності вини, передбачений статтею 62 Конституції України, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд критично сприймає такі доводи позивача, оскільки реалізація дисциплінарного стягнення за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення з посади поліцейського, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням чинності вироком суду. Наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи дисциплінарного стягнення у разі встановлення службовим розслідуванням невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17.

Суд, також звертає увагу, що кримінальне провадження, яке проводиться відносно позивача, не виключає наявності у його діях складу дисциплінарного проступку та не позбавляє відповідача можливості накладення дисциплінарного стягнення за його вчинення, оскільки матеріалами справи стверджено, що звільнення позивача з посади за порушення службової дисципліни не пов`язане з вчиненням злочину. Відтак, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Доводи позивача стосовно того, що підставою для звільнення з посади є лише факт повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, є протиправним, оскільки питання кримінальної відповідальності у встановленому законом порядку не вирішено, суд відхиляє, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

При цьому факт вчинення позивачем кримінального діяння не зачіпає питання обґрунтованості такого обвинувачення в межах кримінального провадження, а відповідач обмежився цим фактом при вирішенні питання доведеності вчинення дисциплінарного проступку.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 року по справі № 826/15615/18.

З огляду на обставини, викладені у висновку службового розслідування, суд погоджується з його висновками, що вчинені позивачем дії свідчать про вчинення ним дисциплінарного проступку у зв`язку з недотриманням пункту першого частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту шостого частини третьої статті першої Дисциплінарного статуту Національної поліції України та абзаців два і три пункту першого розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, оскільки факт оголошення позивачу підозри у вчиненні кримінального правопорушення свідчить про порушення ним присяги поліцейського, норм службової та професійної етики, що призводить до дискредитації звання працівника поліції.

Погодившись із висновком службового розслідування стосовно позивача, відповідач в особі заступника Голови начальника Головного управління Національної поліції у м.Києві полковника поліції Крищенка А.Є. прийняв наказ від 08.11.2018 року №799 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Подільського управління поліції та УПН ГУНП у м. Києві» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві.

Частинами першою та дев`ятою статті 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Застосування відповідачем такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з посади узгоджується з приписами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до абзацу шостого пункту третього частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2018 року №799 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Подільського управління поліції та УПН ГУНП у м. Києві» в частині, що стосується ОСОБА_1 , наказу ГУНП у м. Києві від 21.11.2018 №1176 о/с та доповідної записки начальника кадрового забезпечення від 02.01.2019 року відповідачем прийнято наказ від 02.01.2019 року №1 о/с «Щодо особового складу», яким позивача призначено інспектором взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ», звільнивши його з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві.

З урахуванням викладеного суд не бере до уваги доводи позивача про застосування до нього іншого заходу дисциплінарного стягнення, не передбаченого вищевказаною правовою нормою, у зв`язку з його переведенням на посаду інспектора взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ», що є рівнозначною посаді, яку він обіймав.

Суд також погоджується з доводами відповідача про помилковість тверджень позивача щодо неможливості призначення останнього на посаду інспектора взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ» як виконання дисциплінарного стягнення.

Оскільки, з метою реалізації дисциплінарного стягнення, з урахуванням погодження звільнення, відповідачем звільнено позивача з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві та призначено на посаду інспектора.

З приводу тверджень позивача щодо дотримання відповідачем місячного строку виконання дисциплінарного стягнення, суд зазначає.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2018 року у справі №757/53393/18-к та наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.11.2018 року №1176 о/с відсторонено від посади капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року з вилученням службових посвідчень, спеціальних нагрудних знаків та табельної вогнепальної зброї на строк відсторонення.

Відповідно частини першої статті 22 "Дисциплінарного статуту Національної поліції України" дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Однак, суд вважає, що в даному випадку підлягає застосування положення частини сьомої статті 70 Закону України "Про Національну поліцію", за якою якщо поліцейського відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), його можуть допустити до виконання службових обов`язків за займаною посадою або призначити на іншу посаду лише після скасування підстави відсторонення та видання відповідного наказу.

Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом ГУ НП у м. Києві від 08.11.2018 року №799 - звільнено з посади. Наказом ГУ НП у м. Києві від 02.01.2019 року №1 о/с капітана поліції ОСОБА_1 призначено інспектором взводу №1 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ», з одночасним звільненням його з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві. При цьому наказом від 21.11.2018 року №1176 о/с позивача відсторонено від виконання службових обов`язків терміном з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року.

На думку суду, відсторонення позивача від виконання службових обов`язків з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року унеможливило виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади з призначенням на іншу посаду протягом періоду відсторонення позивача від виконання службових обов`язків.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач повинен був видати наказ про виконання дисциплінарного стягнення не пізніше місяця з дня застосування дисциплінарного стягнення, зазначивши та врахувавши в такому наказі обставини відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків, що відповідало б частині першій статті 22 "Дисциплінарного статуту Національної поліції України" та частині сьомій статті 70 Закону України "Про Національну поліцію".

Однак, прийняття наказу від 02.01.2019 року №1 о/с про виконання дисциплінарного стягнення не може бути підставою для визнання такого наказу протиправним, позаяк наказ прийнято з урахуванням відсторонення позивача від службових обов`язків. Тобто, порушення процедури в частині прийняття наказу про виконання дисциплінарного стягнення в місячний термін не є підставою для висновку про його протиправність, позаяк такий наказ прийнято з урахуванням обставини відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, тобто виконання дисциплінарного стягнення було можливим лише після спливу строку такого відсторонення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача про протиправність оскаржуваного наказу від 02.01.2019 року №1 о/с, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Суд зауважує, що зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 року по справі № 804/6242/17.

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача про протиправність дій, оскаржуваних наказів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, звільнення з посади оперуповноваженого відділу викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві та призначення на посаду інспектора. Відтак вимоги про визнання протиправними дій щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, визнання протиправними та скасування наказів від 08.11.2018 року №799, від 02.01.2019 року №1 о/с задоволенню не підлягають.

Відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Враховуючи те, що вимоги про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого відділу викриття правопорушень управління протидії наркозлочинності Головного управління національної поліції у м. Києві та стягнення з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період, починаючи з 08.11.2018 року по день ухвалення судового рішення у цій справі є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення із посади, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та прийняття спірного рішення.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції України у місті Києві (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Повне рішення суду складено 20.04.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна