Справа № 420/7890/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7890/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 03 червня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якій позивач просить суд:

1. Визнати бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по невиплаті компенсації (грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2022 року, протиправною;

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 , компенсацію (грошове забезпечення) за службу в нічний час за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2022 року в розмiрi денного грошового забезпечення ОСОБА_1 за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу ОСОБА_1 з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

3. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по невиплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мала безпосередній контакт з населенням з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року в розмiрi до 50 відсотків грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

4. Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мала безпосередній контакт з населенням з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року в розмiрi до 50 відсотків грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

5. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за невикористану відпустку за повний 2021 рік служби і частину 2022 року служби, а саме: з 01 січня по 28 лютого 2022 року;

6. Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за невикористану відпустку за повний 2021 рік служби і частину 2022 року служби, а саме: з 01 січня по 28 лютого 2022 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона проходила службу на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції м. Одеса Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 28 лютого 2022 року №565 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. У період проходження служби позивачці грошове забезпечення нараховувалось не у повному обсязі, а саме без врахування коштів за проходження служби у нічний час за період з 01.01.206 по 28.02.2022 року та без додаткової доплати за забезпечення правопорядку і безпеки громадян на період карантину з 01.08.2021 по 31.12.2021 року. Крім того, при звільненні позивачки зі служби відповідач не провів з нею повний розрахунок по заробітній платі, а саме не були виплачені кошти за невикористану відпустку за повний 2021 рік служби і частину 2022 року служби: з 01 січня по 28лютого 2022 року, що підтверджується наказом про звільнення.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 07.06.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у порядку статті 262 КАС України. Витребувано від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України:

- належним чином засвідчені копії Витягів з особової картки ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2022 року;

- відомості щодо несення ОСОБА_1 служби у нічний час (нічне чергування) за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2022 року з зазначенням способів та розмірів оплати нічного чергування;

- відомості про виплати ОСОБА_1 належних їй доплат за забезпечення правопорядку і безпеки громадян на період карантину з 01.08.2021 по 31.12.2021 року;

- копію довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення зі служби з зазначення складових та розмірів грошового забезпечення.

22 червня 2022 року до суду (вх.№ЕП/20223/22) надійшов відзив Головного управління національної поліції в Одеській області на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову з огляду на таке.

Згідно наказу ДПП вiд 01.09.2017 № 343 о/с ОСОБА_1 вперше прийнято на службу в поліцію за конкурсом. З 01.09.2017 по 10.01.2018 ОСОБА_1 проходила первинну професійну підготовку. Відповідно до наказу ДПП від 10.01.2018 № 11 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі наказу Одеського державного університету внутрішніх справ від 26.12.2017 № 304 о/с та подання начальника Управління патрульної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 03.01.2018 року. Згідно наказу ДПП від 16.02.2018 № 133 о/с ОСОБА_1 було прийнято на службу в поліцію за конкурсом вдруге. Крім того, відповідно до наказу ДПП від 19.02.2018 № 142 o/с у період з 19 лютого 2018 року по 22 червня 2018 року зазначений співробітник проходив первинну професійну підготовку та згідно з наказом ДПП від 23.06.2018 № 630 o/c допущений до виконання службових обов`язків з 23 червня 2018 року, у зв`язку з чим підстави для виплати доплати за службу в нічний час до 23 червня 2018 року відсутні. Тобто, до виконання службових обов`язків ОСОБА_1 приступила з 23.06.2018 року, а не з 01.01.2016 року, як було зазначено позивачем в позовній заяві. Також згідно з наказами Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 здійснено доплату за службу в нічний час за період з 23.06.2018 по 28.02.2022 на загальну суму 10 905,59 грн. (лист ДПП з інформацією про розміри доплати додається). Таким чином, Департаментом патрульної поліції було виплачено ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час з 23.06.2018 по 28.02.2022 у повному обсязі, а тому відсутні підстави для компенсації (грошового забезпечення) за службу в нічний час за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2022 року.

Відповідно до Порядку № 260, підставою для виплати та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції. Однак, бюджетні асигнування для здійснення додаткової доплати, передбаченої постановою КМУ від 29.04.2020 року № 375, по Програмі 1007070 за період з 01.08.2021 по 31.12.2021 не виділялись, накази про її встановлення не видавались, заборгованість зі сплати вищезазначеної доплати ОСОБА_1 відсутні. Крім того, перебуваючи на займаній посаді позивач не надав відомості про кількість годин/змін/діб протягом яких вона забезпечувала правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків, мала безпосередній контакт із населенням з 01 серпня 2021 по 31 грудня 2021 року.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами пункту 8 Розділу III порядку № 260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. В свою чергу, виходячи зі змісту положень пункту 8 розділу III Порядку № 260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустки поліцейським, які звільняються з поліції. Згідно листа ДПП за вих. № 7170/41/5-2022 від 10.06.2022, в березні 2022 позивачу була виплачена грошова компенсація за частину невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 5 діб фактично відпрацьований час у календарному році, у розмірі 2200,38 грн.

Крім того, до відзиву відповідачем додано певні документи, що були витребувані ухвалою судді від 07.06.2022 року, а саме: інформація щодо здійснення доплати за службу у нічний час колишньому інспектору взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ОСОБА_1 ; відомості про грошове забезпечення з 01.02.2022 по 31.03.2022 ОСОБА_1 ; Витяг з послужного списку особової справи ОСОБА_1 ; Наказ № 343 о/с від 01.09.2017; Наказ № 11 о/с від 10.01.2018; Наказ № 133 о/с від 16.02.2018; Наказ № 565 о/с від 28.02.2022 року.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Наказом Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Департамент) № 343 о/с від 01.09.2017 року прийнято на службу в поліцію за конкурсом та призначено ОСОБА_1 , новоприйняту, інспектором роти № I батальйону № 3, з посадовим окладом згідно зі штатом, присвоївши їй спеціальне звання «рядовий поліції» та закріпивши за нею спеціальний жетон з iндивiдуальним номером 0173234, з 04 вересня 2017 року.

Наказом Департаменту № 11 о/с від 10.01.2018 року, відповідно до частини 6 статті 73 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» по управлінню патрульної поліції Одеської області рядового поліції ОСОБА_1 (0173234), поліцейського роти № 1 батальйону № 3, з 11 січня 2018 року, з виплатою грошової компенсації за 8 діб невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років у календарному обчисленні становить 00 років 04 місяці 07 днів. Підстава: наказ Одеського державного університету внутрішніх справ від 26.12.2017 № 304 o/с та подання начальника Управління патрульної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 03.01.2018.

Наказом Департаменту № 133 о/с від 16.02.2018 року, відповідно до частини 2 статті 47, частини 1 статті 49, статті 52 та частини 1 статті 56 Закону України «Про Національну поліцію» прийнято на службу в поліції за конкурсом та призначено, з 19 лютого 2018 року по управлінню патрульної поліції Одеської області рядового поліції ОСОБА_1 , новоприйняту, поліцейським роти № 1 батальйону № 3, установивши посадовий оклад у розмірі 2470 грн. присвоївши спеціальне звання рядового поліції та закріпивши спеціальний жетон iндивiдуальним номером 0173234. Стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років у календарному обчисленні станом на 19 лютого 2018 року становив 00 років 04 місяці 09 днів. Підстави: заява ОСОБА_1 від 09.02.2018 та протокол поліцейської комісії № 7 Департаменту патрульної поліції від 05.02.2018 № 16702.

Наказом Департаменту № 565 о/с від 28.02.2022 року, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції Одеської області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0173234), інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 полку, з 28 лютого 2022 року, з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за лютий 2022 року в розмірі 109,974 відсотків. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в календарному обчисленні становить 04 роки 04 місяці 16 днів. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких 4773,92 грн. не закінчився, складає 4773,92 грн. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 27.02.2022 року.

Згідно з відомостями про грошове забезпечення з 01.02.2022 по 31.03.2022 ОСОБА_1 (жетон № 0173234, підрозділ: УПП в Одеській області. Посада: Інспектор), останній були нараховані та виплачені наступні кошти:

- посадовий оклад: 2400,00 грн (лютий)

- оклад за спеціальним званням: 1400,00 грн (лютий)

- надбавку за стаж служби: 570,00 грн (лютий)

- надбавка за специфічні умови проходження служби: 1748,00 грн (лютий)

- премія щомісячна: 6728,22 грн (лютий)

- доплата за роботу в нічний час: 356,03 грн (лютий), 84,00 грн (березень)

- компенсація за відпустку неоподаткована: 2200,38 грн (березень)

- індексація: 1620,09 грн (лютий)

- грошова компенсація поліцейським за найм житла: 3405,00 (лютий), 4134,92 (березень).

Вважаючи, що відповідачем протиправно не були нараховані і виплачені грошові кошти за несення служби у нічний час з 01.01.2016 по 28.02.2022 року, за забезпечення життєдіяльності населення під час карантину з 01.08.2021 по 31.12.2021 та не використану відпустку за 2021 та 2022 рік, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Щодо не нарахування та невиплати позивачці доплати за службу у нічний час за період з 01.01.2016 року по 28.02.2022 року суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 94 Закону №580-VIII, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - постанова КМУ №988), визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Приписами п.п. 3 п. 5 постанови КМУ № 988 встановлено обов`язок виплачувати поліцейським доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

За пунктом 8 постанова КМУ № 988 набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Закон України «Про Національну поліцію» прийнятий 02.07.2015, набрав чинності 07.11.2015.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 року затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799. Порядок № 260 був опублікований та набрав чинності 27.05.2016 року (Офіційний вісник України від № 39).

Пунктом 3 розділу 1 вказаного Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Виходячи з даних послужного списку особової справи ОСОБА_1 та наказу № 343 о/с, суд вважає ствердження позивачки щодо порушення відповідачем її права на отримання доплати за службу в нічний час саме з 01.01.2016 року помилковими, оскільки з наведених доказів вбачається, що на службу в поліцію за конкурсом вона була прийнята 04 вересня 2017 року. У суду відсутні будь які докази, що спростовують факт вступу позивачки на службу в поліції раніше за вересень 2017 року.

З матеріалів справи, саме з Інформації, що була надана відповідачем у вигляді таблиці, вбачається, що позивачем у період з 23.06.2018 по 28.02.2022 було відпрацьовано 2108 годин несення служби нічний час на загальну суму доплати 10905,59 гривень:

за 2018 рік: червень - 64 години, липень - 48 годин, серпень - 58 годин, вересень - 48 годин, жовтень - 64 години, листопад - 64 години, грудень - 64 години;

за 2019 рік: лютий - 48 годин, березень - 64 годин, квітень - 72 години, травень - 64 години, червень - 50 години, вересень - 48 годин, жовтень - 48 годин, листопад - 46 годин, грудень - 16 годин;

за 2020 рік: січень - 32 годин, лютий - 48 годин, березень - 24 години, квітень - 26 годин, травень - 54 години, червень - 54 години, серпень - 64 години, вересень - 8 годин, жовтень - 50 годин, листопад - 48 годин, грудень - 48 годин;

за 2021 рік: січень - 64 години, лютий - 58 години; березень - 56 години, квітень - 62 години, травень - 64 години, червень - 64 години, липень - 64 години; серпень - 48 годин, вересень - 48 годин, жовтень - 48 годин, листопад - 48 годин, грудень - 64 години;

за 2022 рік: січень - 64 години, лютий - 16 годин.

При цьому, суд звертає увагу на відпрацьовану позивачкою кількість годин за червень 2018 року. Так, з Інформації, що була надана відповідачем у вигляді таблиці, вбачається, що в червні 2018 року кількість годин несення позивачкою служби у нічний час становить 64 години.

Разом з цим, в поданому до суду відзиві відповідач наголошує на тому, що відповідно до наказу ДПП від 19.02.2018 № 142 o/c y період з 19 лютого 2018 року по 22 червня 2018 року зазначений співробітник проходив первинну професійну підготовку та згiдно з наказом ДПП вiд 23.06.2018 № 630 o/c допущений до виконання службових обов`язків з 23 червня 2018 року, у зв`язку з чим підстави для виплати доплати за службу в нічний час до 23 червня 2018 року відсутні.

Виходячи з викладеного, за сім днів червня 2018 року ОСОБА_1 несла службу у нічний час 64 години, тобто кожний день по більше ніж 9 годин несення служби у нічний час.

Такі обставини, а точніше відомості відповідача, суд оцінює критично, оскільки вони свідчать про невідповідність стверджень відповідача дійсним обставинам справи.

Повертаючись до обставини нарахування та виплати позивачці доплати за службу в нічний час, варто звернути увагу на надану відповідачем Відомість про грошове забезпечення з 01.02.2022 по 31.03.2022 ОСОБА_1 (жетон № 0173234) з якої вбачається, що до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період включено Доплату за роботу в нічний час у розмірі 356,03 грн за лютий місяць та 84,00 грн за березень.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів (Відомість про грошове забезпечення тощо) нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час за період з вересня 2017 по січень 2022 (включно).

Оскільки учасниками справи не надано суду графіки нарядів та чергувань, які затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції, довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до Порядку №260, суд позбавлений можливості перевірити правомірність такої доплати та самостійно провести обрахунок і визначити належний розмір невиплаченої доплати за службу в нічний час за спірний період. З вказаних підстав, суд вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача самостійно здійснити розрахунок та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за період 04.09.2017 року по 31.01.2022 року.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 в цій частині частково, а саме шляхом зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за несення нею служби у нічний час за період з 04.09.2017 року по 31.01.2022 року відповідно до відпрацьованого нею нічного часу.

Також, суд відхиляє доводи відповідача, що доплата за службу в нічний час може бути виплачена не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, з огляду на таке.

Відповідно до п.11 розділу 1 Порядку №260, грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

В свою чергу, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п.п. 3 п. 5 постанови КМУ № 988 поліцейським виплачується доплата за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Таким чином, доплата за службу в нічний час є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, який входить до складу грошового забезпечення поліцейського, а обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час встановлений пп. 3 п. 5 вищевказаної постанови КМУ №988.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 надано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статтям 1, 2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, вимоги про нарахування та виплату доплати за службу в нічний час, яка не була своєчасно нарахована та виплачена відповідачем, не обмежуються будь-яким строком.

Щодо визнання протиправною бездіяльність Департаменту по невиплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мала безпосередній контакт з населенням з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року в розмiрi до 50 відсотків грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня на усій території України карантин.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342 «Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - Постанова № 375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

За приписами п. п. 2-5 вказаної постанови встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року № 485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок).

У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).

Згідно з пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція далі - органи системи МВС).

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів У країни з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких Умова 1) особа є поліцейським, 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Таким чином вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які, внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків, забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.

Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.

У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.

Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.

Щодо посилання відповідача на відсутність фінансування для здійснення відповідних доплат, суд зазначає, що відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати на період дії карантину не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відтак, судом встановлено протиправну бездіяльність Департаменту Патрульної поліції щодо нездійснення ОСОБА_1 доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року, а відтак позовні вимоги про зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної оплачуваної основної відпустки за повний 2021 рік служби та частину 2022 року, а саме з 01 січня по 2022 року судом встановлено наступне.

Наказом № 565 о/с від 28.02.2022 року про звільнення позивачки передбачена виплата позивачці грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. З наданих суду Відомостей про грошове забезпечення з 01.02.2022 по 31.03.2022 ОСОБА_1 (жетон № 0173234) вбачається, що компенсація за відпустку позивачці була нарахована та сплачена у розмірі 2200,38 гривень. Отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про невиплату їй грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної оплачуваної основної відпустки за повний 2021 рік служби, суд приходить до наступного.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Положеннями Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) передбачені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до приписів ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Водночас, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Положеннями ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно із положеннями ч.ч. 1-4 ст. 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до приписів ч.ч. 8-11 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

За приписами п. 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України та особу не може бути позбавлено такого права.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» і ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року по справі №160/10875/19 (адміністративне провадження №К/9901/13369/20).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначає позивачка в своєму позові та не заперечується відповідачем в наданому відзиві, в 2021 році ОСОБА_1 не використала належній їй календарні дні щорічної основної відпустки, як за загальною нормою не можуть становити менше 30 днів, та відповідну грошову компенсацію при звільненні в 2022 році не отримувала.

Отже, позивачка при звільненні зі служби в поліції мала право на отримання грошової компенсації за невикористані нею дні відпустки за 2021 рік.

Доказів нарахування і виплати позивачці компенсації за вищевказані дні невикористаної відпустки відповідачем не надано та більш того визнано сам факт нездійснення такого нарахування.

Враховуючи викладене, вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021 рік є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної основної відпустки за 2021 рік.

З огляду на встановлені обставини вчинення відповідачем протиправної бездіяльності стосовно позивача вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не використані дні відпустки за 2021 рік, є похідною і також підлягає до задоволення шляхом зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної основної відпустки у період за 2021 рік.

За правилами встановленими ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за несення нею служби у нічний час за період з 04.09.2017 року по 31.01.2022.

Зобов`язати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за несення нею служби у нічний час за період з 04.09.2017 року по 31.01.2022 року відповідно до відпрацьованого нею нічного часу.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по ненарахуванню та невиплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) на період дії карантину з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року в розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків під час дії карантину у період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної основної відпустки за 2021 рік.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної основної відпустки у період за 2021 рік.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА