Справа № 640/24239/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року місто Київ № 640/24239/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Погребняку Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

до Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві

про визнання протиправними та скасування рішення №6 від 01.07.2021,

за участю:

представників позивача - Гудзенка М.А., Соломенко Н.О.,

представника відповідача - Джафарова Д.Е.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві (далі - Головне управління), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 01.07.2021 №6.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на порушення відповідачем та його посадовими особами норм, зокрема, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877), Постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №342 «Про затвердження методик розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), а також уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю)» (далі - Постанова №342) та Закону України «Про ціни і ціноутворення» (далі - Закон №5007).

Позивач вважає, що протиправність рішення обґрунтовується та підтверджується, зокрема, наступними фактами та нормами законодавства: зміст направлення не відповідає вимогам статей 5 та 6 Закону №877; акт перевірки складений з порушенням норм Закону №877, Методики розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляд та методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду, що затверджена Постановою №342; посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві порушено норму частини п`ятнадцятої статті 4 Закону №877; відсутні докази про виконання Держпродспоживслужбою вимог абзаців 7 та 8 частини другої статті 5 Закону №877; направлення та інші документи, створені Головним управлінням, в силу вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами; висновки акта перевірки не підтверджують порушень законодавства у діяльності підприємства; порушення правової процедури здійснення перевірки підприємства не є суто формальними, оскільки суттєво впливають на дійсність рішення (у направленні невірно зазначено предмет перевірки підприємства та не зазначено питання для неї); в акті перевірки відсутні посилання на докази, що підтверджують його висновки (додаток 2 до методики розроблення актів); норми законодавства, на порушення яких посилається відповідач, не були і не могли бути порушені підприємством; акт перевірки, висновки якого покладені в основу Рішення, є нікчемним і не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом; перевірка порядку формування та застосування підприємством тарифів посадовими особами Головного управління не здійснювалась і не могла бути здійснена; застосування штрафу є безпідставним, оскільки сума необгрунтовано одержаної виручки не встановлювалась, а належні, допустимі докази, на підтвердження розрахунків Головного управління, відсутні; рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, про застосування санкцій до підприємства, взагалі не могло бути ним видане, оскільки результати перевірки відображені в джерелі - акті перевірки, що складений не за формою, яка пройшла встановлену законодавством процедуру розроблення, затвердження та оприлюднення єдиним уповноваженим на те органом - Держпродспоживслужбою і, відповідно, законних підстав для видання рішення не було.

Позивачем також зазначено, що посадові особи Головного управління, в порушення вимог Постанови №342 та Закону №877, не внесли в акт перевірки опис фактичних обставин, що свідчать про порушення підприємством пункту 34 Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 №1010 (далі - Порядок №1010), оскільки на думку позивача в акті перевірки не зазначено, який саме з тарифів, яким користується підприємство відповідно до закону, на думку посадових осіб Головного управління сформовано з порушенням чинного законодавства.

Вказано, що твердження Головного управління є помилковим, на думку позивача з положень Порядку №1010, тариф формується шляхом обрахунку декількох складових, однією з яких є прямі витрати. Посадові особи Головного управління ототожнили складову тарифу (прямі матеріальні витрати, що становлять 111,89 грн. за м3) із тарифом, який обраховується з врахуванням всіх складових за формулами, визначеними пунктами 28-33 Порядку №1010.

Позивачем наголошено, що сума у розмірі 109,62 грн., визначена посадовими особами Головного управління, як «середньозважений тариф у прямих витратах» насправді є середнім значенням суми тарифів всіх перевізників, які надають послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій з поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення) відповідно до Розпорядження №2351 (із змінами, внесеними Розпорядженням №447).

Підприємство є окремим суб`єктом господарювання і не має жодного стосунку до формування тарифів для інших надавачів послуг з перевезення, не розраховує та не затверджує тарифи для них, а тому використання середнього показника тарифів для інших суб`єктів господарювання, при проведенні перевірки підприємства, є необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, на думку позивача, в порушення вимог Порядку №1010, посадові особи Головного управління врахували та застосували середній показник тарифів сторонніх суб`єктів господарювання, який склав за їх підрахунками 109,62 грн. за м3, та порівняли його із складовою тарифу підприємства, а саме - прямими матеріальними витратами підприємства, які складають 111,89 грн за м3, і дійшли висновку про завищення тарифу підприємством без врахування того, що перший показник взагалі не має відношення до підприємства, а другий - є його плановими матеріальними витратами, що не є тарифом. При ньому, в акті перевірки посадові особи Головного управління не згадали про тариф на послуги з вивезення ТПВ підприємством, який згідно розпорядження №450 складає 146,88 грн. без ПДВ для населення, 155,78 грн. без ПДВ для бюджетних установ та 195,18 без ПДВ для інших споживачів.

Також позивач в частині застосування штрафних санкцій не погоджується з висновком «безпідставні нарахування мешканцям», зокрема зазначає, що «Необґрунтовано отримана виручка» не є тотожними поняттями; категорія споживачів під назвою «мешканці» чинним законодавством не передбачена.

Зокрема, позивачем наголошено на наступні порушення відповідача за результатами перевірки: не встановили, який тариф використовує підприємство; не встановили порушення щодо порядку формування тарифу; не визначили в чому полягає неправильність його застосування; не описали, в чому саме полягає порушення пункт 34 Порядку №1010.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №640/24239/21.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» є безпідставними та необґрунтованими та зазначено, що оскаржуване рішення винесено правомірно.

У відзиві відповідач наголосив на тому, що плановий захід державного нагляду (контролю) щодо позивача було проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а порушення підприємством вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін підтверджується матеріалами перевірки.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому вказано, що ОСОБА_1 не мав права підписувати Акт перевірки проставляючи власний підпис у розділі «Посадові особи органу державного нагляду (контролю)», оскільки не є посадовою особою Головного управління і не залучений саме у ході перевірки у якості третьої особи. Також зазначено про відсутність доказів про затвердження уніфікованої форми акта перевірки органом державного нагляду, наявності фундаментальних порушень правової процедури здійснення перевірки та оформлення її результатів та недопустимості акта перевірки як доказу.

Від відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив в яких було наголошено на необґрунтованості позовних вимог та підтримано викладену у відзиві правову позицію. Вказано, що позивачем у позовній заяві не наводяться факти причинно-наслідкового зв`язку між тим, що останній вважає «процедурними порушеннями» та їх впливом на кінцеве рішення контролюючого органу. Також наголошено, що позивачем не наведено жодних даних щодо будь-яких порушень з боку Головного управління під час здійснення перевірки та винесення оскаржуваного рішення, а всі наведені позивачем доводи є суб`єктивними, упередженими, голослівними та не підкріплюються нормами чинного законодавства.

За посиланням відповідача, безпідставними є висновки позивача про відсутність права у ОСОБА_1 приймати участь в оскаржуваній перевірці, так як ОСОБА_1 фігурував у Наказі про проведення перевірки №151 та Направленні проведення заходу №143, а відтак мав законне право брати участь у перевірці. Відповідно до абзацу 5 частини третьої статті 7 Закону №877 у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові. Вказано, що законною підставою для участі посадової особи в заході державного нагляду (контролю) є зазначення відповідної особи у направленні на проведення такого заходу.

Головним управління Держпродспоживслужби в м.Києві вказано, що абсолютно недоречними є посилання позивача на юридичну нікчемність поняття «середньозважений тариф перевізників», оскільки ціна для населення за цим показником 109,62 грн. є тією ціною, на підставі якої мав розраховуватися економічно обґрунтований тариф для населення з урахуванням витрат на перевізників, причому застосоване дане поняття було самим позивачем, Головне управління лише констатувало дану обставину. Натомість сума прямих матеріальних витрат 111,89 грн. була фактично закладена в тариф, що підтверджується калькуляцією.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2021 закрито підготовче провадження у справі №640/24239/21 та призначено судове засідання до розгляду справи по суті та встановлено сторона строк для подання додаткових доказів по справі.

Від відповідача надійшли заперечення проти клопотання про визнання доказів недопустимими, недостовірними, неналежними та недостатніми, оскільки його доводи дублюють доводи по суті позовних вимог, не грунтуються на нормах законодавства та спростовувались відповідачем більш детально у відзиві та запереченні проти відповіді на відзив.

Від позивача надійшли додаткові заперечення, в яких додатково наголошено на обгрунтованості позовних вимог.

Відповідачем подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що опублікування уніфікованої форми акта Держпродспоживслужбою на власному веб-сайті було здійснене з дотриманням приписів законодавства.

Від Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві надійшли додаткові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечено та зазначено, що законодавством не передбачено та не встановлено жодної методики, алгоритму або нормативно-правового акта, яким визначено порядок розрахунку необґрунтовано одержаної виручки, а відтак вказана процедура відбувається посадовими особами контролюючого органу на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, в тих межах, в яких надані документи дозволяють дійти висновків щодо питань перевірки. Вказано, що затвердження певного тарифу органом місцевого самоврядування призводить до його застосування, сформований позивачем економічно необґрунтований тариф призводить до отримання ним необґрунтованої виручки, в тому значенні, яке передбачено у пункті 1 частини першої статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення». Щодо звітів до акту надання послуг за червень-грудень 2020 року щодо нарахувань та сплати послуг з «Вивезення ПВ» зазначено, що звіти містять інформацію щодо того які суми було нараховані споживачам, яким обсягам вивезення побутових відходів відповідають зазначені суми, і найважливіше, які суми були сплачені споживачами підприємству. З приводу джерела походження даних звітів повідомлено, що відповідно до листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 15.06.2021 співробітники Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів залучені до кримінального провадження №0002227 в якості спеціалістів. В рамках даного кримінального провадження посадові особи Держпродспоживслужби та її територіальних підрозділів для виконання покладених на них у кримінальному провадженні функцій використовують матеріали та документи, які були надані органами уповноваженими здійснювати досудове розслідування. На запит Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про надання дозволу на використання у своїй роботі наданих слідчим матеріалів, Головне слідче управління національної поліції України надало долучений до відзиву лист від 15.06.2021, яким надало дозвіл на використання у своїй роботі Головному управлінню наданих матеріалів. Вказано, що даний дозвіл стосується використання всіх наданих матеріалів, а відсутність у листі визначення конкретних матеріалів пояснюється їх надмірним обсягом.

Позивачем подано додаткові пояснення, в яких вказано, що розрахунки Головного управління не мають ні економічного, ні юридичного сенсу, адже не відображають і не можуть відобразити фактичне нарахування, яке було здійснено у визначений період. Зазначено, що звіти ЦКС не вимагались в процесі перевірки та не були предметом перевірки Головним управлінням. Звіти готувались не позивачем, а сторонньою організацією, діяльність якої не була предметом перевірки. На думку позивача, лише виключно дані бухгалтерського обліку позивача, складені на підставі первинних документів, є джерелом інформації про господарські операції підприємства та результати фінансової діяльності. Наголошено, що Головне управління взагалі не визначило розмір фактичної виручки за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання.

Позивачем подано клопотання від 20.12.2021, в якому просить суд не приймати до розгляду судом документи подані відповідачем, а саме копії звітів до акту надання послуг з «Вивезення ПВ» та копію договору від 01.04.2020.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2021 судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача від 20.12.2021.

Згідно із частиною першою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В судовому засіданні 14.02.2022 представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі «Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2021 рік», наказу від 15.01.2021 №151, направлення на проведення заходу від 15.01.2021 №143, Головним управлінням здійснено планову перевірку Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» на предмет дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (з проведенням відеофіксації).

Так, позивачем 18.01.2021 отримано запит про надання інформації від Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» листами від 20.01.2021 №244-7-339, від 20.01.2021 №244-7-329, від 21.01.2021 №244-7-382, від 21.01.2021 №244-7-362, від 25.01.2021 №244-7-411, від 26.01.2021 №244-7-469, від 26.01.2021 №244-7-470, від 25.01.2021 №244-4-412 надало відповідачу завірені копії запитуваних документів та пояснення по суті запитань.

За результатами перевірки Головним управлінням складено акт перевірки від 29.01.2021 №151-10, в якому зафіксовано порушення пункту 34 Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2006 №1010 у редакції 23.02.2018, а саме: «В ході перевірки досліджено надані документи та встановлено Тариф на послугу вивезення побутових відходів сформований в розрахунку у прямих витратах складає 111, 89 грн. за 1 м3 ТПВ, а по факту при формуванні середньозважений тариф у прямих витратах складає 109, 62 грн. за 1 м3, тим самим тариф для населення завищено на 2, 27 грн. без ПДВ та рентабельності 8,15%, що разом складає 2, 946 грн на 1 м3. При плануванні тарифу річний вивіз ТПВ для населення складає 3120900, 54 м3, що підтверджено фактичним об`ємом ТПВ у минулому році. У підсумку тариф завищений на 3120900, 54*2,946 = 9 194 172, 99 грн. на рік, що складає 766 181, 08 грн. на місяць. Даний тариф вступив у дію 01.04.2019 року, а останній повний місяць його застосування на момент проведення перевірки грудень 2020 року, тобто був застосований 21 місяць - сума необгрунтованого нарахування мешканцям становить 766181, 08*21 = 16 089 802, 68 грн».

Перевіркою було встановлено, що в результаті порушення було надлишково нараховано мешканцям за послугу за період з 01.04.2019 по 31.12.2020 суму 16 089 802, 68 грн.

Позивачем подано скарги від 29.01.2021 №244-7-607 та від 01.02.2021 №244-7-630 на дії посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» подано зауваження та заперечення від 04.02.2021 №244-7-699 до акту від 29.01.2021 №151-10 складеного за результатами проведення планової (позапланової) перевірки за дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Листом від 09.03.2021 №1014/0/20-21 Державна регуляторна служба України повідомила позивача, що ДРС у ІІ кварталі 2021 року буде проведено позапланову перевірку додержання Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в частині здійснення заходів державного нагляду (контролю у сфері господарської діяльності КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київкомунсервіс».

Заступник начальника Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві Летучий В.М., 01.07.2021 розглянувши матеріали планової перевірки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» встановив, що проведеною перевіркою було встановлено порушення вимог чинного законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а саме порушення пункту 34 Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами, що затверджена постановою від 27.06.2006 №1010 у редакції 23.01.2018, що зафіксовано в акті №151-10 від 29.01.2021, за що передбачена відповідальність згідно пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

За результатами перевірки загальна сума необгрунтовано отриманої виручки з 01.07.2020 по 31.12.2020 складає суму у розмірі 4 322 010, 62 грн.

Керуючись пунктом 6 частини першої статті 18 та пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення», за результатами розгляду справи було прийнято Рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №6 від 01.07.2021, яким до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» було застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу у сумі 4 322 010, 62 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до статті 1 Закону №877 державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 4 Закону №877 при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №877 Планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону №877 органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити:

дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного зв`язку (у тому числі через електронний кабінет чи іншу інформаційну систему, користувачами якої є відповідний орган державного нагляду (контролю) та суб`єкт господарювання, який ним перевіряється) або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Згідно частини другої статті 7 Закону №877 на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Частиною третьою статті 7 Закону №877 встановлено, що у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються:

найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід;

найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід;

номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід;

перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові;

дата початку та дата закінчення заходу;

тип заходу (плановий або позаплановий);

форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо);

підстави для здійснення заходу;

предмет здійснення заходу;

інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону №877 перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Згідно вимог частини шостої статті 7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості:

дату складення акта;

тип заходу (плановий або позаплановий);

форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо);

предмет державного нагляду (контролю);

найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначає Закон України "Про ціни і ціноутворення" (Закон №5007).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №5007 органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є:

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами;

інші органи, визначені законом.

Повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №5007 уповноважені органи мають право:

1) проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки:

достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін;

наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;

2) одержувати відповідно до законодавства у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення перевірки;

3) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;

4) робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;

5) вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

6) приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

7) надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

8) звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону №5007 до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 №209 (далі - Положення №209) Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Повноваження Головного управління поширюються на територію відповідної області, міста Києва.

Згідно пунктом 2 Положення №209 Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами міністерств, дорученнями Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, його першого заступника та заступників, наказами Держпродспоживслужби, дорученнями Голови Держпродспоживслужби та його заступників, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

Згідно підпункту 11 пункту 4 Положення №209 Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві, відповідно до покладених на нього завдань, забезпечує, реалізацію державної політики, зокрема, у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

- здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Надаючи оцінку доводам позовної заяви щодо змісту направлення на проведення перевірки суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище, відповідно до статті 7 Закону №877 на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Реквізити посвідчення також визначені даною нормою Закону№877.

Як вбачається зі змісту направлення від 15.01.2021 №143, в ньому містяться всі необхідні реквізити, визначені частиною третьою статті 7 Закону №877.

Слід також звернути увагу, що на направленні міститься підпис директора КП «Київкомунсервіс» Ляшкевича М.В., що свідчить про те, що керівник підприємства отримав направлення 18.01.2021 та ознайомився з його змістом в установленому законом порядку не висловивши при цьому жодних зауважень. До перевірки перевіряючи були допущені.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованою позицію позивача щодо відсутності в направленні таких реквізитів як «питання для перевірки», «предмет здійснення заходу».

Так, такий реквізит як «питання для перевірки» не передбачений частиною третьою статті 7 Закону №877.

При цьому реквізит направлення «предмет здійснення заходу» присутній в направленні від 15.01.2021 №143.

Суд критично сприймає доводи позивача стосовно того, що відповідач вправі здійснювати перевірку позивача лише в рамках мети та предмету діяльності Підприємства, оскільки такі доводи не ґрунтуються на приписах законодавства, а реалізація відповідачем наданих йому контролюючих функцій не залежить від мети та предмету діяльності суб`єктів господарювання, діяльність яких перевіряється ним у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Так, згідно підпункту 11 пункту 4 Положення №209 відповідач відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а саме здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Таким чином перевірка позивача на предмет дотримання ним вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін здійснювалася відповідачем правомірно та у відповідності до його повноважень.

Оцінюючи доводи сторін щодо правомірності подання відповідачем запитів про надання інформації, суд виходить із наступних вимог законодавства.

Згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 18 Закону №5007-VI уповноважені органи мають право одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу.

Також відповідно підпункту 2 пункту 6 Положення №209 Головне управління має право одержувати в установленому законодавством порядку інформацію, документи і матеріали від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб.

В той же час статтею 11 Закону №877 встановлено обов`язок суб`єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Відповідачем до матеріалів справи було надано посадову інструкцію від 07.10.2020 Начальника Відділу контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, згідно якої начальник Відділу має право:

- користуватися правами, що передбачені Закону України «Про ціни і ціноутворення», Положенням про Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві, Положенням про Відділ контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, законодавством України;

- вносить пропозиції, що входять до компетенції Відділу;

- проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін, наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;

- одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;

- робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;

- складати протоколи про адміністративні правопорушення на посадових осіб суб`єктів господарювання, які допустили порушення вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- вимагати від працівників Відділу надання матеріалів, які необхідні для здійснення роботи згідно встановлених завдань і функцій Відділу;

- приймати участь в засіданнях, нарадах, які проводяться в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві;

- контролювати дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, виконавчої дисципліни, вимог законодавства про працю та державну службу спеціалістами сектору;

- на створення належних умов для виконання посадових обов`язків.

Статтею 7 Закону України «Про державну службу» визначено основні права державного службовця.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про державну службу» державні службовці також реалізують інші права, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У переліку посадових обов`язків державного службовця, затверджених частиною першою статті 8 Закону України «Про державну службу» передбачено також, що державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Таким чином суд погоджується з позицією відповідача в частині наявності у його посадових осіб під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) повноважень подавати запити про надання інформації та отримувати документи, необхідні для з`ясування питань, що виникають під час перевірки.

Такі повноваження передбачені для посадових осіб відповідача нормами Законів №877, №5007-VI, "Про державну службу", Положення №209, а також підкріплюється посадовими інструкціями.

Системний аналіз норм вищезазначених нормативно-правових актів дозволяє дійти висновку про те, що посадові особи відповідача мають право під час перевірки вимагати у перевіряємого суб`єкта господарювання документи з питань, що виникають під час перевірки.

При цьому законодавством України не передбачено обов`язкових критеріїв щодо форми, змісту такої вимоги, однак регламентовано про обов`язок суб`єкта господарювання надавати документи, що можуть підтверджувати порушення вимог законодавства, а також довідки, відомості, матеріали.

В свою чергу на вказані запити про надання інформації позивачем надавалися Головному управлінню як контролюючому органу документи, а отже запити під час здійснення планового заходу було реалізовано.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо відсутності права у ОСОБА_1 брати участь у перевірці.

Як слідує з вимог частини третьої статті 7 Закону №877 перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові повинні зазначатися у направленні на проведення перевірки.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону №877 перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Наведені приписи закону дають підстави для висновку, що право участі особи у здійсненні заходу державного нагляду (контролю) виникає внаслідок зазначення такої посадової особи в направленні та пред`явлення нею посвідчення керівнику суб`єкта господарювання або уповноваженій ним особі.

Направлення від 15.01.2021 №143 передбачає участь ОСОБА_1 у заході державного нагляду (контролю).

При цьому жодних посилань на непред`явлення Шевчуком А.Ф. службового посвідчення керівнику підприємства позивачем в ході судового розгляду не заявлялося.

Зазначені обставини дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_1 мав законні підстави брати участь у перевірці та підписувати акт, складений за її наслідками.

Щодо доводів позивача стосовно відсутності у відповідача на момент перевірки затвердженої уніфікованої форми акта суд зазначає наступне.

В ході розгляду справи встановлено, що результати перевірки оформлені актом, форма якого затверджена Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 26 серпня 2020 року №1637 (далі - Наказ № 1637).

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 4 Закону №877 при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Відповідно до статті 10 Закону №877 суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

Як було встановлено судом, позивач допустив посадових осіб відповідача до здійснення перевірки без зауважень щодо відсутності у відповідача затвердженої уніфікованої форми акта.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.12.2021 у справі №420/1850/20, а саме: "Варто зазначити, що правові питання, які постали перед судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі, вже були предметом дослідження Верховним Судом у справах №804/3193/17 (постанова від 30 січня 2020 року), №808/3059/17 (постанова від 13 лютого 2020 року) та №820/4753/17 (постанова від 19 серпня 2021 року), № №440/4748/1 (постанова від 26 серпня 2021 року) і за наслідками їх розгляду Суд сформував правову позицію, яка полягає у тому, що відсутність затвердженої уніфікованої форми акта не може бути підставою для обмеження контролюючого органу у здійсненні покладених на нього законодавством повноважень. Водночас, це є підставою для недопуску посадових осіб до перевірки, а не для скасування прийнятих за наслідками її проведення рішень органу державного нагляду (контролю).

Наведений правовий підхід підлягає застосуванню і до спірних правовідносин, підстав відступати від нього судова колегія не вбачає.

Тож ураховуючи, що позивач допустив посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до проведення перевірки, то складений за її результатами припис про усунення виявлених порушень не може бути скасований лише з підстав використання не уніфікованої форми акта."

З огляду на вищезазначене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності у відповідача права використовувати під час перевірки форму акта, затвердженої Наказом №1637, оскільки даний наказ був чинним на час проведення перевірки позивача відповідачем, а відтак використання форми акта, затвердженої цим наказом, було для відповідача не лише правомірним, а й обов`язковим.

При цьому оцінюючи доводи позивача щодо повноважень Мінекономіки затверджувати уніфіковані форми актів у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін суд враховує, що питання правомірності/протиправності Наказу №1637, а також наявність або відсутність повноважень Мінекономіки у сфері державного нагляду за дотриманням вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін не є предметом розгляду даної справи.

Суд вважає безпідставними доводи позивача в частині ненадання посадовими особами відповідача акта перевірки на підпис керівнику підприємства, та позбавлення останнього можливості надати свої зауваження, заперечення та пояснення до акта перевірки.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надані відповідачем матеріали відеофіксації підтверджують факт надання акта перевірки на підпис директору підприємства та наявність у останнього достатнього часу на ознайомлення з результатами перевірки.

Більше того, з матеріалів відеофіксації вбачається, що посадові особи відповідача неодноразово пропонували директору підприємства підписати акт, а отже позиція позивача щодо даного питання є необгрунтованою та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Стосовно встановленого перевіркою порушення суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 34 Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 №1010 (Порядок №1010) тарифи формуються для трьох груп споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Групи споживачів визначаються на основі оцінки економічної обґрунтованості розподілу витрат між групами споживачів.

В акті перевірки від 29.01.2021 №151-10 відповідачем встановлено порушення вимог пункту 34 Порядку №1010, а саме: «В ході перевірки досліджено надані документи та встановлено Тариф на послугу вивезення побутових відходів сформований в розрахунку у прямих витратах складає 111, 89 грн. за 1 м3 ТПВ, а по факту при формуванні середньозважений тариф у прямих витратах складає 109, 62 грн. за 1 м3, тим самим тариф для населення завищено на 2, 27 грн. без ПДВ та рентабельності 8,15%, що разом складає 2, 946 грн. на 1 м3. При плануванні тарифу річний вивіз ТПВ для населення складає 3120900, 54 м3 що підтверджено фактичним об`ємом ТПВ у минулому році. У підсумку тариф завищений на 3120900, 54*2,946 = 9 194 172, 99 грн. на рік, що складає 766 181, 08 грн на місяць. Даний тариф вступив у дію 01.04.2019 року, а останній повний місяць його застосування на момент проведення перевірки грудень 2020 року, тобто був застосований 21 місяць - сума необґрунтованого нарахування мешканцям становить 766181, 08*21 = 16 089 802, 68 грн».

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення» формування ціни - механізм визначення рівня ціни товару.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Частиною другою статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» встановлено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обгрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Враховуючи надані сторонами пояснення та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд доходить висновку про обгрунтованість висновків відповідача щодо наявності в діях підприємства порушення вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін з огляду на наступне.

Позивачем до позовної заяви було долучено Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 №450, яке підтверджує той факт, що тариф для категорії споживачів «населення» було затверджено у розмірі - 146, 88 грн. за 1 куб. м. (без ПДВ).

Так, в матеріалах справи міститься документ під назвою «Тарифи (складова) на послуги з вивезення твердих побутових відходів за категоріями споживачів», підписаний директором та економістом та скріплений печаткою підприємства.

Даний документ фіксує розрахунок тарифу для населення за ціною 146,88 грн. за 1 куб.м. без ПДВ, що в подальшому було затверджено Розпорядженням КМДА №450.

Згідно документа під назвою «калькуляція розрахунку планових витрат на 2019 рік, які включаються до тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів за статтями витрат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 №1010» (далі - калькуляція) ціна 135,81 грн. на 1 куб.м. розрахована з суми прямих матеріальних витрат всього - 111,89 грн. на 1 куб.м.

При цьому, як вбачається з документа «обсяги до проекту калькуляції тарифу на послуги з вивезення побутових відходів» на обсяг 3 120 900,54 м.куб закладено середньозважений тариф перевізників за ціною - 109,62 грн.

З розрахунку Тарифу на послуги з вивезення твердих побутових відходів простежується, що до прямих матеріальних витрат підприємства, які даним документом розраховані у сумі 111,89 грн. відносяться виключно витрати на перевізників, які для підприємства складають 109,62 а не 111,89 грн.

Таким чином формування економічно необгрунтованої складової тарифу (прямих витрат) має наслідком формування економічно необґрунтованого тарифу вцілому.

Матеріалами справи підтверджується, а позивачем не заперечується, що тариф для населення у розмірі - 146, 88 грн. за 1 куб. м., затверджений Розпорядженням КМДА №450 дійсно було застосовано протягом періоду, що перевірявся, а отже сформований позивачем економічно необґрунтований тариф призвів до отримання ним необґрунтованої виручки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» необгрунтовану виручку становить позитивна різниця між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання.

З даної норми закону слідує висновок, що для встановлення факту отримання підприємством необґрунтованої виручки необхідно встановити не лише факт існування економічно необґрунтованого тарифу, а необхідно також встановити факти його застосування та отримання коштів в результаті такого застосування.

Суд встановив, що матеріали справи містять докази, які підтверджують факти застосування відповідного тарифу та отримання в результаті такого застосування позивачем грошових коштів.

Відповідачем надано звіти КК «Центр комунального сервісу», які підтверджують факти одержання підприємством КП «Київкомунсервіс» коштів від споживачів в результаті застосування економічно необґрунтованого тарифу.

Як встановлено в ході розгляду справи, комунальний концерн «Центр комунального сервісу» проводить нарахування та аналіз сплати за послугу «Вивезення побутових відходів» за Договором від 01.04.2020 №14/2020.

Таким чином звіти даного підприємства є належним, допустимим, достатнім та достовірним засобом доказування обставин щодо отримання позивачем необґрунтованої виручки.

Як зазначено відповідачем, а позивачем не спростовано, вказані звіти надають дані щодо сум, які підприємство КП «Київкомунсервіс» отримало впродовж визначеного періоду від споживачів за послугу з вивезення побутових відходів.

Звіти містять інформацію щодо того які суми було нараховано споживачам, за які періоди, яким обсягам вивезення побутових відходів відповідають зазначені суми, і найважливіше, які суми були сплачені споживачами підприємству.

На підтвердження своєї позиції відповідачем було долучено копію розрахунку адміністративно-господарських санкцій до Акту від 29.01.2021 №151-10.

З даного розрахунку простежується, що в Акті від 29.01.2021 №151-10 була зафіксована сума надлишкового нарахування за 21 місяць у період з 01.04.2019 по 31.12.2020 рр., яка склала 16 089 802, 68 грн., що в місяць складає 766 181, 08 грн.

Також, як було встановлено судом з наданих відповідачем пояснень, при застосуванні адміністративно-господарських санкцій Головне управління керувалося вимогою частини першої статті 250 Господарського кодексу України, відповідно до якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З огляду на вказану норму законодавства Головне управління не могло застосувати до позивача адміністративно-господарські санкції за весь період надлишкових нарахувань, зафіксований в акті перевірки (тобто за 21 місяць у період з 01.04.2019 по 31.12.2020 рр.), натомість могло діяти в чітко окреслених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України межах.

Так як перевірка відбулася, та акт було складено 29.01.2021, Головне управління не встановлювало жодних надлишкових нарахувань позивачем після перевіряємого періоду, зазначеного в акті, тобто після 31.12.2020.

Таким чином остаточні межі застосування адміністративно-господарських санкцій щодо підприємства позивача було визначено з 01.07.2020 по 31.12.2020.

Враховуючи встановлені в акті перевірки суми надлишкових нарахувань за 1 місяць (766 181, 08 грн.), сума надлишкових нарахувань за 6 місяців складає - 4 597 086, 48 грн.

При винесенні оскаржуваного рішення відповідачем було з`ясовано, яка сума з 4 597 086, 48 грн. була фактично сплачена споживачами підприємству КП «Київкомунсервіс», тобто відсоток сплати за санкційний період, що і є сумою яку позивач фактично необгрунтовано одержав.

Згідно звітів Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про нарахування та сплату за послугу «Вивезення побутових відходів» за період з 01.07.2021 по 31.12.2020 встановлено відсоток сплати за даний період, який становить 94,0163%.

При відсотку сплати 94,0163 сума необгрунтовано отриманої виручки нарахування в період з 01.07.2020 по 31.12.2020 (6 місяців) становить 4 332 010,62 грн., що рівняється 94,0163 відсоткам від 4 597 086, 48.

При цьому суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача щодо недопустимості звітів Комунального концерну «Центр комунального сервісу» як доказів, оскільки право відповідача на використання у своїй діяльності таких звітів було підтверджено відповідачем листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 15.06.2021, яким надано дозвіл відповідачу на використання у своїй роботі наданих матеріалів кримінального провадження №0002227.

Таким чином суд вважає обгрунтованим та підтвердженим належними доказами висновок відповідача про порушення позивачем вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

При цьому суд керується вимогами частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного кодексу України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що відповідачем в ході розгляду даної справи були надані суду письмові докази на підтвердження висновків акта перевірки, а також матеріали відеофіксації перевірки.

Вказані докази підтверджують обґрунтованість встановлених перевіркою порушень та дотримання відповідачем процедури здійснення державного нагляду (контролю).

При цьому позивачем не зазначено обставин, які б ставили під сумнів висновки акта перевірки або свідчили б про порушення процедури здійснення такої перевірки, а підстави позовних вимог базуються на суб`єктивному тлумаченні змісту спірних правовідносин, що не може бути достатньою підставою для скасування правильного по суті рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд при розгляді даної справи також враховує особливий характер спірних правовідносин, в яких дії Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві спрямовані на захист загального інтересу супільства, а саме - надання споживачам послуги з поводження з побутовими відходами, формування, встановлення та застосування тарифів на ці послуги. Зокрема, статтею 42 Конституції України визначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про ціни і ціноутворення», державна цінова політика є складовою частиною державної економічної та соціальної політики і спрямована на забезпечення: 1) розвитку національної економіки та підприємницької діяльності; 2) протидії зловживанню монопольним (домінуючим) становищем у сфері ціноутворення; 3) розширення сфери застосування вільних цін; 4) збалансованості ринку товарів та підвищення їх якості; 5) соціальних гарантій населенню в разі зростання цін; 6) необхідних економічних гарантій для виробників; 7) орієнтації цін внутрішнього ринку товарів на рівень цін світового ринку.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах:

1) забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів;

2) створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій;

3) забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг;

4) регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей;

5) забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо;

6) дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

На підставі частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку про те, що прийняття Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві рішення від 01.07.2021 №6, за наявності для цього правових підстав, спрямовано на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства, які полягають у забезпеченні соціальних гарантій населенню в разі зростання цін, та вимогами захисту економічних інтересів окремої особи, зокрема, гарантованого частиною першою статті 42 Конституції України права на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.04.2022