Справа № 640/24067/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року місто Київ №640/24067/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом до про Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової служби України в особі відкокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві визнання протиправним та скасування рішення від 28.09.2018 №1546/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 ,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової служби України в особі відкокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.09.2018 №1546/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% з 01.10.2018 та включити його до реєстру платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № 1546/26-15-13-14-26/ від 28.09.2018 року анульовано реєстрацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2018 року на підставі п. 299.10 ст. 299 ПК України. Відповідно абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 ПК України у зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платник єдиного податку зобов`язаний самостійно в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків та зборів. Позивач із рішенням не погоджується, вважає, що воно суперечить положенням чинного законодавства України та фактичним обставинам справи, відтак повинно бути визнано протиправним та скасовано, оскільки Головним управління ДФС у м. Києві було порушено порядок та процедуру анулювання реєстрації платника єдиного податку.Головним управлінням ДФС у м. Києві не було проведено перевірку та не складено акт перевірки перед тим, як винести рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку, чим порушено умови і порядок прийняття такого рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2020 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/24067/20 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 11.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в тексті якого заявлено клопотання про заміну сторони у справі №640/24067/20 з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві () на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві ().

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 запропоновано позивачу надати свої пояснення стосовно клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі №640/17088/20 з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві () на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві ().

Від позивача 24.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в тексті якої останній просить суд здійснити заміну відповідача з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві () на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві () у випадку, якщо відповідачем будуть надані докази, що всі повноваження були передані від Головного управління ДПС у м. Києві () до Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011), як філії (іншого відокремленого підрозділу) ДПС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2021 в задоволенні клопотання представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про заміну сторони відмовлено. Залучено до участі у справі №640/24067/20 в якості співвідповідача - Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві ().

У своэму відзиві представник Головного управління ДПС у м. Києві просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що згідно з даними ІКП на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, а саме: 01.04.2018 - 27323,75 грн., 01.05.2018 - 27323,75 грн., 01.06.2018 - 27323,75 грн., 01.07.2018 - 27323,75 грн., 01.08.2018 - 27323,75 грн., 01.09.2018 - 27323,75 грн., та по єдиному податку а саме : 01.04.2018 -59995,46 грн., 01.05.2018 - 59995,46 грн., 01.06.2018 - 90571,46 грн., 01.07.2018 -90571,46 грн. Відповідно до п. 299.10 ст. 299 Кодексу реєстрація платником єдиного податку може бути анульована за рішенням контролюючого органу шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, зокрема, у випадку невиконання платником єдиного податку обов`язку щодо переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності у нього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку №1546/26-15- 13-14-26/ НОМЕР_1 від 28.09.2018 надіслане 29.09.2018 (номер поштового відправлення 027) на адресу платника: АДРЕСА_1 та повернуте поштовим відділенням з відміткою «за закінченням строку зберігання». Враховуючи вищенаведене, контролюючий орган діяв в межах визначених чинним законодавством.

У відповідь на відзив позивач зазначив, що Головне управління ДПС у м. Києві не надало докази проведення перевірки та не склало акт перевірки перед тим, як винести рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку Головного управління ДФС у м. Києві № 1546/26-15-13-14-26/ від 28.09.2018 року, чим порушило умови і порядок прийняття такого рішення. Також Головним управлінням ДПС у м. Києві не було надано доказів направлення податкової вимоги, чим було порушено п. 59.1 ст. 59 ПК України.

Головне управління ДПС у м. Києві не надало жодного доказу, що у позивача існувала заборгованість зі сплати ПДФО та військового збору та по єдиному податку протягом двох послідовних кварталів, чим безпідставно застосувало п. 299.11 ст. 299 ПК України. Натомість, позивач у позові надав докази, що заборгованості протягом двох послідовних кварталів з ПДФО, військового збору, єдиного податку у нього не існувало, у зв`язку з чим, не підлягає застосуванню абз. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2. ст. 298 ПК України.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ФОП ОСОБА_1 взятий на облік 12.03.2016 в ДПІ Деснянського району Головного управління ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець. З 01.04.2016 по 30.06.2017 перебував на спрощеній системі оподаткування 2 групи платників за ставкою 20 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, з 01.07.2017 по 30.09.201 застосовував спрощену систему оподаткування, 3 група платників за ставкою 5 % до доходу.

У матеріалах справи міститься: копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 16.12.2018 року (уточнююча) № за півріччя 2018 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 07.02.2019 року № за рік 2018 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 06.05.2019 року № за І квартал 2019 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 04.07.2019 року № за 1 півріччя 2019 з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного ФОП від 08.11.2019 року № за три квартали 2019 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 06.02.2020 року № за рік 2019 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 12.05.2020 року № за І квартал 2020 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік № від 09.02.2018 року звітна за 2017 року з квитанцією № 2; копія уточненої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік № від 21.09.2018 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного ФОП за 2017 рік № від 09.02.2018 року з квитанцією № 2; копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП за І квартал 2018 року № від 11.04.1018 року з квитанцією № 2; копії квитанцій від 24.07.2018 року на суму 90,46 грн. та від 30.07.2016 року на суму 3 652,32 грн.; копія Довідки ГУ ДПС у м. Києві про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справленням яких покладено па контролюючі органи від 29.09.2020 року № 82797.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві №1546/26-15-13-14-26/ від 28.09.2018 анульована реєстрація платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2018 на підставі п. 299.10 ст. 299 ПК України.

Позивач, не погоджуючись із вищевказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що прийняте з порушенням порядку та процедури, визначеної ПК України, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється статтею 298 Податкового Кодексу України.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 299.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

За приписами підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно з пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З аналізу викладених правовиз норм варто зазначити, що контролюючий орган приймає рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Поряд з цим, слід зауважити, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку третьої групи).

Аналогічна правова позиція міститься у постановаха Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №826/7216/17, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18 тощо.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 06.05.2020 по справі №812/1137/16, відповідачем (контролюючим органом) не було надано акт перевірки, на підставі якого було прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку та не надано доказів проведення відносно позивача будь-якої перевірки для виявлення наявності у нього податкового боргу зі сплати єдиного податку, а також складання акта перевірки, що слугувало б підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Як встановлено судом, приймаючи рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.09.2018 №1546/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 , яке є предметом оскарження у цій справі, жодної перевірки щодо позивача податковим органом не проводилося, акта про порушення вимог чинного законодавства, на підставі якого прийнято рішення про виключення з реєстру платників податків єдиного податку не складалося, що, в свою чергу, не узгоджується з положеннями пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України та свідчить про порушення порядку прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи.

За таких обставин, враховуючи що контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.09.2018 №1546/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 .

З приводу позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% з 01.10.2018 та включити його до реєстру платників єдиного податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 №893 постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно додатку. На базі ліквідованого Головного управління ДПС у м. Києві утворено територіальний орган на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у м. Києві (), яке створено 30.09.2020 року про що міститься відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №008085321.

Відповідно до п.7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227, Державна податкова служба здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. Державна податкова служба та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

Згідно п.1 Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 року № 643 (далі - Положення), Головне управління ДПС у м. Києві є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, ГУ ДПС у м.Києві забезпечує реалізацію повноважень ДПС України на території м. Києва та Головне управління ДПС у м. Києві () є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у м. Києві ().

Відповідно до п.15 Положення Головне управління ДПС у м. Києві () утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, мас окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України, с розпорядником бюджетних коштів.

З 1 січня 2021 року територіальні органи Державної податкової служби, утворені як її відокремлені підрозділи, розпочинають здійснення повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються як юридичні особи. Відповідний наказ підписано, 24 грудня 2020 року Головою ДПС України.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління Державної податкової служби у місті Києві () перебуває в стані припинення, при цьому, запис про його припинення в єдиному державному реєстру відсутній.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цiй Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

На переконання суду, ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Державної податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві () поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% з 01.10.2018 року та включити його до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує на тому, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу у якій таку допомогу надано.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 821/1594/17 від 15.05.2018.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що адвокат Линкало Алла Іванівна представляла інтереси позивача на підставі договору № 28-01/08-20 про надання правничої допомоги від 28.08.2020 року.

Відповідно до п.п. 3.2.1. п. 3.2. Договору № 28-01/08-20 про надання правничої допомоги від 28.08.2020 договірна ціна (вартість) правничої допомоги обумовленої в п. 2.1. цього Договору визначається за домовленістю сторін та складаються з наступного: надання правничої допомоги з питань, передбачених п.п. 2.1.1.-2.1.7 цього Договору, становить 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень, 00 копійок) без ПДВ.

Поряд з цим, дослідивши матеріали справи, суд вказує наступне.

З матеріалів справи вствновлено, що позивачем сплачено витрати на правничу допомогу на підставі рахунку на оплату № 04 від 28.08.2020 року надання правничої допомоги за договором на суму 15 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 255 від 31.08.2020 року.

Окремо суд зауважує, що дана справа у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, не є складною, а тому, не потребує багато часу для складання по ній позовної заяви та підготовки необхідних доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 7500 грн (сім тисяч п`ятсот гривень).

Щодо стягнення на користь позивача судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 204,00 грн. відповідно до квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи.

Беручи до уваги задоволення позовних вимог та приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4 204,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.09.2018 №1546/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% з 01.10.2018 та включити його до реєстру платників єдиного податку.

4. Стягнути з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні).

5. Стягнути на користь Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.