Справа № 460/17764/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2022 року м. Рівне №460/17764/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків контролюючого органу про здійснення позивачем видів діяльності, які не зазначені в Реєстрі платників єдиного податку, у зв`язку з чим, на думку позивача, донараховані податкові зобов`язання останній здійснено відповідачем незаконно. Вказує, що під час перевірки позивачем надано контролюючому органу всі наявні первинні документи, які підтверджували обрані види діяльності. З наведених підстав просить оскаржувані рішення скасувати.

Ухвалою суду від 08.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

01.07.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Як вказує відповідач, в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено порушення п.51.1 ст.51, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV, п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16. п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.177.5, п.177.11 ст.177, п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст.298, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177, п.п. 293.4 статті 293 підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями, п.2 ч.1 ст. 7, ч.5 ст.8 Закону України від 8 липня 2010 року №2464- IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами та доповненнями). У зв`язку із виявленими порушеннями вимог податкового законодавства, ГУ ДПС у Рівненській області було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій. Суть виявлених порушень зводиться до того, що позивач обрала спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, 2 група, види діяльності: виробництво інших меблів (КВЕД 31:09) - основний; роздрібна торгівлі з лотків і на ринках іншими товарами (КВЕД 47.89). Здійснюючи вибраний КВЕД 47.89 платник єдиного податку має право продавати товари лигне з торговельних місць на ринках, або ж надавати побутові послуги. Однак, до перевірки не надано жодних документів, що підтверджують обраний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 , зокрема, не надано будь-яких договорів з ринками для здійснення роздрібної торгівлі товарами. До перевірки не надано договорів на користування станками, обладнанням на виробництво меблів. Відповідно до наданих документів в ході перевірки встановлено, що у позивача працювали водії, однак, не надано документів, які підтверджують транспортування товарів. На підставі наданих до перевірки документів та пояснень встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 по 27.08.2020 здійснювала реалізацію меблів в нежитловому приміщенні площею 323,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Тобто, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримано дохід від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, а саме: за КВЕД 52:44 - роздрібна торгівля меблями та товарами для дому. У зв`язку з такими встановленими обставинами, позивач мала перейти на сплату інших податків і зборів з січня 2019 року, доходи на 2018 рік слід було оподаткувати за ставкою 15%; позивач не подала податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019 р. по граничному строку подання 09.02.2020, та за 2020 рік (ліквідаційна) до 27.09.2020. До перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат. Крім того, встановлено заниження загального оподатковуваного доходу на 301569 грн., в тому числі за 2019 рік на 283669 грн., за 2020 рік на 17900 грн. На момент закінчення перевірки позивачем не надано жодних первинних документів, які підтверджують понесені витрати, а тому податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 54282,42 грн. Перевіркою відображення у податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку встановлено, що ФОП ОСОБА_1 виплачувала кошти за матеріали ФОП ОСОБА_2 та за товари ФОП ОСОБА_3 . Однак, в звітах за формою 1-ДФ не відображено з ознакою 157 виплачений дохід ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 . Також встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік у розмірі 51390,46 грн., заниження суми військового збору на 4523,54 грн. Крім того, зважаючи, що позивач з 01.01.2019 по 24.03.2020 повинна була перебувати на загальній системі оподаткування, проведеною перевіркою встановлено факт непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, на суму 107150,00 грн. Також позивачем не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків їх зберігання та ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю. Позивач не подала до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування платника податків форми 20-ОПП. Після внесення відомостей до Єдиного державного реєстру щодо припинення підприємницької діяльності, повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку по терміну подання з 28.08.2020 по 10.09.2020 до контролюючого органу не подано. З огляду на вищевикладене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 06.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про призначення у справі №460/17764/22 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

15.07.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Розглянувши заяви по суті справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Зазначений спір має ознаки публічно-правового спору та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд керувався критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури та які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Судом досліджено наявні у справі докази та з`ясовано таке.

Позивач - ОСОБА_1 , у період з 10.11.2005 по 27.08.2020 займалась підприємницькою діяльністю, була зареєстрована як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку 2 групи (а.с.97-98).

Видами діяльності згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців були наступні види економічної діяльності (КВЕД):

КВЕД 31.09 - Виробництво інших меблів;

КВЕД 47.89 - Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

27.08.2020 позивачем припинено підприємницьку діяльність.

У період з 28.10.2021 по 03.11.2021 працівниками ГУ ДПС у Рівненській області, на підставі наказу від 27.10.2021 №2154-п, направлення на перевірку №3271/17-00-07-08 від 28.10.2021 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2018 по 27.08.2020, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 27.08.2020.

За результатами проведеної перевірки 10.11.2021 працівниками відповідача складено акт перевірки №7619/17-00-07-08/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) (а.с.20-43), яким встановлено наступні порушення:

1) п.51.1 ст.51, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України №2755- IV від 02.12.2010р. (із змінами і доповненнями), а саме платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не відображено виплачений дохід з ознакою 157 у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 кв. 2018р., 1 кв. 2019р., 2 кв. 2019р., 3 кв. 2019р., 4 кв. 2019р., 1 кв.2020р., 2 кв.2020р., 3 кв.2020р.;

2) п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16. п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України №2755- IV від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями), а саме не забезпечено зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством;

3) п.п. 293.4 статті 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755- IV (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми єдиного податку за 2018 рік на 70110 грн.;

4) п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.177.5, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України від 02.І2.2010р. №2755- IV (із змінами та доповненнями), а саме не подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019р. по граничному строку подання 09.02.2020р. та за 2020р.(ліквідаційна) до 27.09.2020р.;

5) п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст.298, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755- IV (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 54282,42 грн., а саме за 2019р. - 51060,42грн., за 2020р. - 3222грн.;

6) підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями, а саме заниження суми військового збору на 4523,54 грн., а саме на 4255,04 грн. за 2019р., на 268,50 грн. за 2020р.;

7) п.2 ч.1 ст. 7, ч.5 ст.8 Закону України від 8 липня 2010 року №2464- IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), а саме: заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 51390,46 грн. в тому числі за 2019р. - 51390,46грн.;

8) п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами та доповненнями), а саме: не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання за 2019р. на суму 107150 грн.

Позивачем було подано заперечення до акту перевірки в якому висловлено незгоду із відповідними висновками, що містяться у відповідному акті.

Згідно відповіді на заперечення від 16.12.2021 №6060/17-00-07-08-04, висновки акту перевірки залишено без змін, а подані заперечення без відповідного врахування.

На підставі таких висновків акту перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 340,00 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: єдиний податок з фізичних осіб на суму 87 637,50 грн. (з них 70110,00 грн. основний платіж та 17 527,50 грн. штрафні (фінансові) санкції);

3) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податків на суму 1020 грн.;

4) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 1020 грн.;

5) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 67 047,53 грн. (з них 54 282,42 грн. основний платіж та 12 765,11 грн. штрафні (фінансові) санкцій);

6) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 10715,00 грн.;

7) податкове повідомлення-рішення №708 від 20.12.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 5587,30 грн. (з них 4523,54 грн. основний платіж та 1063,76 грн. штрафні (фінансові) санкцій);

8) вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-708 від 20.12.2021 згідно якої донараховано єдиного внеску на суму 51 390,46 грн.;

9) рішення №708 від 20.12.2021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску згідно якого нараховано штрафну санкцію на суму 10 278,09 грн.

02.02.2022 ГУ ДПС у Рівненській області було винесено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0541-1720 згідно якої загальна сума боргу позивача з єдиного внеску становить 61 668,55 грн., з яких 51 390,46 грн. - донарахована сума єдиного внеску згідно вимоги від 20.12.2021 №Ф-708 та 10 278,09 грн. штрафна санкція згідно рішення від 20.12.2021 №708.

18.01.2022 ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкову вимогу №0-1720 згідно якої загальна сума податкового боргу станом на 17.01.2022 за податковими повідомленнями-рішеннями наведеними вище становить 186 697,21 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями податкового органу, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.

Згідно з акту перевірки, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 , отримано дохід від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, а саме здійснювала діяльність за наступними видами діяльності згідно КВЕД: КВЕД 52.44 - роздрібна торгівля меблями та товарами для дому. Цей клас включає підкласи: 52.44.1 - роздрібна торгівля меблями; 52.44.9 - роздрібна торгівлю іншими товарами для дому. До перевірки не представлено жодних документів, що підтверджують обраний вид діяльності ОСОБА_1 (31.09 Виробництво інших меблів, 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами), зокрема: не надано будь-яких договорів з ринками для здійснення роздрібної торгівлі товарами. Також до перевірки не представлено договорів на користування станками, обладнанням на виробництво меблів. Таким чином, на думку податкового органу, ОСОБА_1 не могла здійснювати ні виробництва меблів, ні продажу з лотків і на ринках меблів, а тому здійснювала види діяльності, які не зазначені у реєстрі платників єдиного податку.

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що до перевірки позивачем було представлено договір позички (безкоштовного користування) нерухомого майна від 05.01.2018р. (а.с.99-101, 102). Договір укладений між гр. ОСОБА_4 (Позичкодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Користувач). Цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею Позичкодавцем у строкове безоплатне користування Користувачу нежитлового будинку площею 323.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення приміщення - об`єкт договору використовуватиметься Користувачем для здійснення його господарської діяльності згідно КВЕДІВ 31.09, 47.89. Вказаний договір укладений на строк 2 роки та 11 місяців.

Вказане нежитлове приміщення площею 323,1 кв.м. належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 15.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області 15.05.2008 та зареєстрованого в реєстрі за №926 (а.с.103-104).

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2018 між гр. ОСОБА_4 (Позичкодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Користувач ) було укладено договір безоплатного користування майном (позички) предметом якого є: станок форматно-розкройний MJ6130 PANEL SAW - 1 шт; станок фрезерний CNC router-1325/2 - 1 шт;станок поклейочний МВП - 24 - 1 шт; станок для поклейки кромки LICO MF-350 - 1 шт. (а.с.105-107).

Згідно договору позички транспортного засобу від 05.01.2018 гр. ОСОБА_4 передав у тимчасове безоплатне користування позивача - ОСОБА_1 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 310, 1995 р.в., шасі НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 (а.с.109-110).

Належність вказаного транспортного засобу на праві власності ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 від 12.12.2006 (а.с.111).

Таким чином, наведеними вище письмовими доказами спростовуються висновки податкового органу, що до перевірки не надано жодних документів, що підтверджують обраний вид діяльності ОСОБА_1 .

Щодо висновків контролюючого органу, що ОСОБА_1 не могла здійснювати продаж з лотків і на ринках меблів так як не надано до перевірки документів на оренду лотків, то суд зазначає наступне.

Згідно договору оренди торговельного місця №449н від 29.04.2017, укладеного з КП «Ринок», позивач орендувала торговельне місце №144 загальною площею 15 кв.м., що розташоване на території ринку на АДРЕСА_2 (місце - 144 - низ). Договір укладено строком на 12 місяців з 27.04.2017 по 27.04.2018 та може бути автоматично продовжений, якщо орендар продовжує користуватися об`єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця (а.с.114-116).

20.08.2018 між КП «Ринок» та ОСОБА_1 було укладено договір №23н оренди торговельного місця, предметом якого є торговельне місце №71 загальною площею 15,0 кв.м., що розташоване на території ринку на АДРЕСА_2 , місце 71-низ. Договір укладено строком на 12 місяців з 20.08.2018 по 20.08.2019 та може бути автоматично продовжений, якщо орендар продовжує користуватися об`єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця (а.с.117-119).

10.01.2019 між КП «Ринок» та ОСОБА_1 було укладено договір №86н оренди торговельного місця, предметом якого є торговельне місце №71 загальною площею 15,0 кв.м., що розташоване на території ринку на АДРЕСА_2 , місце 71-низ. Договір укладено строком на 12 місяців з 10.01.2019 по 10.01.2020 та може бути автоматично продовжений, якщо орендар продовжує користуватися об`єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця (а.с.120-122).

Таким чином, доводи податкового органу, викладені в акті перевірки, що позивач не могла здійснювати продаж з лотків і на ринках меблів так як не надано до перевірки документів на оренду лотків є безпідставними та необґрунтованими та спростовуються наведеними вище письмовими доказами.

Відповідно класифікації видів економічної діяльності до коду КВЕД:

КВЕД 31.09 виробництво інших меблів. Цей клас включає:

виробництво диванів, диванів - ліжок, крісел-ліжок та м`яких куточків тощо;

виробництво садових стільців і сидінь;

виробництво меблів для спалень, віталень і саду, тощо;

виробництво тумб для швейних машин, телевізорів тощо;

оздоблення меблів, таке як обтягування стільців і сидінь;

оброблення меблі у процесі їх виробництво: пульверизаційне оброблення, лакування, фарбування, полірування, драпірування тощо

Отже, наведеними вище письмовими доказами підтверджується здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з виробництва меблів за обраним видом діяльності КВЕД 31.09 виробництво інших меблів протягом 01.01.2018 по 27.08.2020, який зазначений у реєстрі платників єдиного податку.

Факт продажу меблів підтверджується наданими до перевірки і до матеріалів позовної заяви договорами купівлі-продажу, видатковими накладними тощо.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2020 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А в силу вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» прийнятий наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та набрав чинності з 01.01.2012.

КВЕД вміщує секцію G «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів», до якої входять, зокрема, і розділ 46 «Оптова торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами», і розділ 47 «Роздрібна торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами».

Методологічні основи та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджені наказом Державної служби статистики України №396 від 23.12.2011.

Згідно з такими поясненнями, секція G включає оптову та роздрібну торгівлю (тобто продаж без перероблення) будь-якими видами товарів і надання допоміжних послуг, пов`язаних із торгівлею товарами. Оптова та роздрібна торгівля є кінцевим етапом у реалізації (розподіленні, дистрибуції) товарів. Відмінність між розділами 46 (оптова торгівля) та 47 (роздрібна торгівля) базується на типі споживача, що переважає. Оптова торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів роздрібним торговцям, підприємствам й організаціям або іншим оптовикам, діяльність агентів чи посередників з купівлі товарів від імені подібних осіб або продажу товарів подібним особам і компаніям. Основними типами підприємств у сфері оптової торгівлі є оптові торговельні підприємства, тобто оптовики, які отримують право власності на товари, які вони продають, а саме: оптові торговці або біржовики, промислові дистриб`ютори (підприємства оптової торгівлі, що спеціалізуються на продажу промислових товарів), експортери, імпортери, закупівельні організації, філії та офіси з продажу (крім магазинів роздрібної торгівлі), які утримуються підприємствами добувної промисловості (окремо від заводів і шахт) для збуту власної продукції і функції яких не обмежені прийманням замовлень, що виконуються шляхом прямого відвантаження товарів із заводів або шахт. Роздрібна торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню в магазинах, торгових центрах, наметах, кіосках, компаніями поштового замовлення, вуличними торговцями, споживчими кооперативами, компаніями, що спеціалізуються на організації аукціонів тощо. Більшість підприємств роздрібної торгівлі отримують право власності на товари, які вони продають, однак деякі з них виступають як агенти та від імені замовника здійснюють продаж товарів на умовах консигнації або комісії.

Згідно з такими поясненнями, розділ 47 КВЕД включає роздрібну торгівлю, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами, а саме, перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню, який здійснюють магазини, торгові центри, кіоски, намети, компанії поштового замовлення (у т. ч. у мережі Інтернет), рознощики і вуличні торговці, споживчі кооперативи тощо.

Згідно з Методичними поясненнями, роздрібну торгівлю класифікують насамперед за типом місця торгівлі (роздрібну торгівлю в магазинах - у групах 47.1-47.7; роздрібну торгівлю поза магазинами - у групах 47.8-47.9). Роздрібна торгівля в магазинах включає роздрібну торгівлю уживаними товарами (клас 47.79). Роздрібна торгівля в магазинах у подальшому розподіляється на спеціалізовану (групи 47.2-47.7) та неспеціалізовану роздрібну торгівлю (група 47.1). Спеціалізовану роздрібну торгівлю новими товарами класифікують за асортиментом товару, який підлягає продажу. Торгівля поза магазинами деталізована за формами торгівлі, такими як роздрібна торгівля з лотків і на ринках (група 47.8) та інші форми роздрібної торгівлі, що їх здійснюють поза магазинами, зокрема, за поштовим замовленням або через мережу Інтернет, шляхом доставки "від порога до порога", за допомогою торгових автоматів тощо (група 47.9).

При цьому, вказано, що товари, які описані у цьому розділі, обмежуються товарами, зазвичай іменованими як споживчі товари (за визначенням, наведеним у наказах Держкомстату №519 від 14.11.2006, № 480 від 29.12.2007, споживчі товари (послуги) - це товари (послуги), що використовуються населенням для особистого або загальносімейного споживання), або товари роздрібної торгівлі. Отже, товари, що зазвичай не класифікують як товари роздрібної торгівлі (зерно, руди, промислове устатковання тощо), не включені до цього розділу. Разом з тим, вказано, що цей розділ також включає торгівлю персональними комп`ютерами, канцелярськими товарами, фарбою або деревиною, незважаючи на те, що ці товари призначені не тільки для особистого споживання домашніми господарствами.

Останнє уточнення кореспондується з поясненнями до класу 47.52 «Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах», в силу якого цей клас включає: роздрібну торгівлю залізними виробами, роздрібну торгівлю фарбами, лаками й емаллю, роздрібну торгівлю листовим склом, роздрібну торгівлю іншими будівельними матеріалами, такими як цегла, деревина, сантехнічне устатковання, роздрібну торгівлю матеріалами й устаткованням для самостійного виконання будівельних або ремонтних робіт у домашніх умовах.

Так, позивач здійснювала вид діяльності 47.89 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Цей клас включає:

роздрібну торгівлю іншими товарами з наметів, лотків та на ринках, такими як:

килими та килимові вироби

книги

ігри та іграшки

товари для дому та побутова електроніка

музичні та відеозаписи

інші товари.

При цьому, даний КВЕД не містить виключень про заборону здійснення роздрібної торгівлі меблями на ринках, так як у Національному класифікатору України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» прийнятий наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та набрав чинності з 01.01.2012 відсутній окремий вид економічної діяльності, який вміщує роздрібну торгівлю меблями на ринках.

Доводи податкового органу про те, що ОСОБА_1 , отримано дохід від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, а саме: за КВЕД 52.44 - роздрібна торгівля меблями та товарами для дому. Цей клас включає підкласи: 52.44.1 - роздрібна торгівля меблями; 52.44.9 - роздрібна торгівлю іншими товарами для дому не заслуговує на увагу, так як вказані КВЕДИ втратили чинність з 01.01.2012 та містились у Національному класифікатору України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2005», який станом на 01.01.2018 - втратив чинність.

Таким чином, позивач здійснювала господарську діяльність, яка відповідає видам економічної діяльності КВЕД 31.09 виробництво інших меблів та КВЕД 47.89 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, що відповідає видам діяльності, зазначених у реєстрі платників єдиного податку, а тому позивач не порушила вимоги ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України.

Отже, в ході розгляду цієї справи не знайшов своє підтвердження той факт, що ОСОБА_1 в 2018-2020 роках здійснювала господарські операції за такими видами діяльності, які не зазначені у реєстрі платників єдиного податку.

За вимогами підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Отже, отриманий у 2018 році від здійснення господарської операцій з виробництва та продажу меблів дохід в сумі 467400,00 грн., ОСОБА_1 не повинна була відображати в рядку 09 декларації платника єдиного податку за 2018 рік, та відповідно оподатковувати за ставкою 15% і, відповідно, сплачувати до бюджету.

За наведеного, податковий орган безпідставно та неправомірно донарахував позивачу за результатами перевірки єдиний податок в розмірі 70 110,00 грн. (467 400,00 х 15%) та застосував штрафну санкцію в розмірі 25% донарахованої суми.

А відтак наявні підстави для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 20.12.2021 №708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: єдиний податок з фізичних осіб на суму 87 637,50 грн. (з них 70110,00 грн. основний платіж та 17 527,50 грн. штрафні (фінансові) санкції).

Також, за правилами підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Враховуючи наведені вище обставини, ОСОБА_1 з січня 2019 року не мала обов`язку здійснити перехід на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, а відтак не мала обов`язку подавати до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019-2020 рік, як і таку ж, тільки ліквідаційну декларацію, за 2020 рік. Також ОСОБА_1 не мала обов`язку з 2019 року вести Книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, оскільки не мала обов`язку переходу на загальну систему оподаткування з 01.01.2019 року.

Враховуючи це, та факт, що в 2019-2020 роках позивач мала право перебувати на спрощеній системі оподаткування 2 групи, податковий орган зробив необґрунтовані висновки про порушення ОСОБА_1 вимог, як статей 49 та 177 Податкового кодексу України і статті 128 Господарського кодексу України, так і підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298, пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

А відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 статті 167 Податкового кодексу України), у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу. Ставка збору встановлена на рівні 1,5 відсотка.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи суд дійшов висновку про незаконність і необґрунтованість висновків податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік на 283 669,00 грн. та за 2020 рік - на 17900 грн., то підлягають до скасування податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 20.12.2021 №708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 340,00 грн.; №708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податків на суму 1020 грн.; №708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 1020 грн.; №708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 67 047,53 грн. (з них 54 282,42 грн. основний платіж та 12765,11 грн. штрафні (фінансові) санкцій); №708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 5587,30 грн. (з них 4523,54 грн. основний платіж та 1063,76 грн. штрафні (фінансові) санкцій).

Що стосується єдиного соціального внеску, то згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону, для фізичних осіб - підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному - кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Оскільки наведеними вище обставинами справи та письмовими доказами констатовано факт відсутності заниження чистого оподатковуваного доходу за 2019 р., то податковий орган неправомірно здійснив перерахунок і донарахував ЄСВ в розмірі 22% на різницю між фактичним доходом позивача та доходом, зазначеним позивачем у звітах.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновками відповідача про заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 51 390,46 грн., в тому числі за 2019 рік - на 51 390,46 грн.

За наведеного підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-708 від 20.12.2021, за якою недоїмка ОСОБА_5 зі сплати єдиного внеску становить 51 390,46 грн.

З цих же підстав підлягає до скасування і рішення №708 від 20.12.2021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого нараховано штрафну санкцію на суму 10 278,09 грн., а також вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2022 №Ф-0541-1720 згідно якої загальна сума боргу позивача з єдиного внеску становить 61 668,55 грн., з яких 51 390,46 грн. - донарахована сума єдиного внеску згідно вимоги від 20.12.2021 №Ф-708 та 10 278,09 грн. штрафна санкція згідно рішення від 20.12.2021 №708.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або. у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Пунктом 1 статті 3 Закону №265 визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з п. 1 ст. 17 Закону №265, у разі, зокрема, непроведення розрахункових операцій через РРО та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Відповідно до вимог пункту 11 розділу II Прикінцевих положень, тимчасово, до 1 січня 2022 року, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах:

10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З огляду на встановлені вище обставини справи, а також те, що позивач правомірно перебувала на спрощеній системі оподаткування протягом 2018-2020 років, не перевищила річний розміру доходу, не здійснювала видів діяльності, для яких застосування РРО є обов`язковим, та не мала обов`язку переходу на загальну систему оподаткування з 01.01.2019 року, то податкове повідомлення-рішення від 20.12.2021 №708 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 10 715,00 грн. є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не порушено вимоги п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч.1 ст. 139 КАС України згідно з якими, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2350,37 згідно квитанції №13 від 24.05.2022 року.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2350,37 грн.

Щодо поданого позивачем клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають сплаті в порядку компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у цій справі надавав адвокат Гуль Наталія Віталіївна згідно з ордером на надання правничої допомоги серії ВК №1033023, виданим 18.11.2021 адвокатським об`єднанням "Прищепа і Партнери".

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 05.05.2022 №05/05/22, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Прищепа і Партнери", рахунок на оплату послуг №25/05/2022 від 25.05.2022, акт здачі-приймання наданих послуг №03/08/22 від 03.08.2022, квитанцію від 03.08.2022 №0.0..1, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН №1421 від 27.07.2018.

Згідно з актом здачі-приймання наданих послуг№03/08/22 від 03.08.2022, адвокатським об`єднанням «Прищепа і Партнери» було надано позивачу правничу допомогу загальною вартістю 10000,00 грн, зокрема: опрацьовано акт перевірки Головного управління ДПС у Рівненській області від 10.11.2021 №7619/17-00-07-08/ та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення від 20.12.2021 №708, №708, №708, №708, №708, №708, №708, рішення №708 про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу №Ф-708 від 20.12.2021, №Ф-0541-1720 від 02.02.2022 (0,5 год роботи адвоката); опрацьовано первинні документи, що предмету документальної перевірки та які не були враховані під час проведення перевірки (0,5 год роботи адвоката); підготовлено позовну заяву до Рівненського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.12.2021 №708, №708, №708, №708, №708, №708, №708, рішення №708 про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу №Ф-708 від 20.12.2021, №Ф-0541-1720 від 02.02.2022 (2 год роботи адвоката); підготовлено відповідь на відзив у справі №460/17764/22 (1 год роботи адвоката).

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи / послуг, складність виконуваної роботи / послуг, їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

У постанові Верховного суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, адміністративне провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд констатує, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, справа хоч і стосується оскарження кількох рішень суб`єкта владних повноважень, однак такі рішення ґрунтуються на одному встановленому факті порушення, тому суд дійшов висновку про необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката до 5000,00 грн.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 20.12.2021№708, №708, №708, №708, №708, №708, №708.

Визнати протиправною та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 20.12.2021 №Ф-708, від 02.02.2022 №Ф-0541-1720.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 20.12.2021 №708 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2350,37 (дві тисячі триста п`ятдесят) гривень 37 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 43142449)

Суддя С.М. Дуляницька