Справа № 440/119/20
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/119/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С., за участю:

секретаря судового засідання - Маслак О.Ю,

представник позивача - Тимофеєвої Ю.А.,

представник відповідача - Король М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Начальника управління Держпраці у Сумській області Семеноги Юрія Дмитровича , Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Начальника управління Держпраці у Сумській області Семеноги Юрія Дмитровича , Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови від 13 грудня 2019 року №СМ22033/1827/АВ/П/ТД-ФС.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав про безпідставність притягнення його до відповідальності постановою від 13 грудня 2019 року №СМ22033/1827/АВ/П/ТД-ФС. Вказує на порушення інспекторами праці Берлет А.О. та Загребельною М.С. порядку проведення перевірки, зазначає, що ними фактично не було виявлено нічого такого, щоб порушувало вимоги законодавства про працю.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням ним вимог ухвали суду від 13 січня 2020 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року провадження у справі за даним адміністративним позовом відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

20 квітня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на безпідставність доводів позивача щодо неправомірної перевірки, вказує, що усі вимоги закону під час винесення постанови дотримані, а порушення дійсно було допущено позивачем / т.1 а.с.222 223/.

19 травня 2021 року у підготовчому засіданні задоволено клопотання представника позивача, провадження у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Начальника управління Держпраці у Сумській області Семеноги Юрія Дмитровича, Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови зупинено до набрання законної сили рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/87/20.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 поновлено провадження у справі №440/119/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Начальника управління Держпраці у Сумській області Семеноги Юрія Дмитровича, Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови.

21 червня 2022 року протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті /т.2 а.с.51/.

09 серпня 2022 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2019 наказом першого заступника начальника Управління Держпраці у Сумськівй області "Про проведення інспекційного відвідування" №1729 зобов`язано інспекторів праці провести інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНПКПП НОМЕР_1 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з питань належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками, в тому числі з неповнолітніми /т.1 а.с.224/.

Відповідно до направлення на проведення заходу державного контрою від 23.10.2019 №1729 посадовим особам Управління Держпраці у Сумській області, доручено інспекторам Берлет Аліні Олександрівні та ОСОБА_2 в період з 23.10.2019 по 25.10.2019 провести інспекційне відвідування додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з найманими працівниками, в тому числі з неповнолітніми /т.1 а.с.225/.

25.10.2019 за результатами інспекційного відвідування складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №СМ2033/1827/АВ, в якому зафіксовано, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було допущено до роботи 4 особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги частини першої та третьої статті 24 КЗпП України. З актом інспекційного відвідування фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ознайомлений 25.10.2021, про що свідчить його підпис з відмітною «акт підписано з зауваженнями які будуть надані у встановленому законом порядку» /т.1 а.с.174 - 180/.

Начальником Управління Держпраці у Сумській області Ю. Семиног 13 грудня 2019 року розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 25 жовтня 2019 року №СМ2033/1827/АВ встановлено порушення вимог ч.1,3 статті 24 КЗпП України: працівник допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме, допущено до роботи 2 особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики і адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги частини першої та третьої статті 24 КЗпП України та винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №СМ2033/1827/АВ/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 250380 гривень.

Позивач не погоджуючись з актом перевірки та постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №СМ2033/1827/АВ/П/ТД-ФС від 13 грудня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 250380 гривень, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (тут та надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

А відповідно до частини третьої цієї статті, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Як визначено частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так само, відповідно до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 /надалі - Порядок №823/.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (надалі - Порядок №509).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За змістом підпункту 5 пункту 5 Порядку №823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.

Згідно з пунктом 8 Порядку №823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Пунктом 10 Порядку №823 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право: під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

За змістом пункту 13 Порядку №823 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування (підпункт 5); перед підписанням акта інспекційного відвідування бути поінформованим про свої права та обов`язки (підпункт 7).

Відповідно до пункту 14 Порядку №823 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Пунктами 16, 17, 23 Порядку №823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

У разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках.

У разі відмови об`єкта відвідування підписати акт інспектор праці вносить до такого акта відповідний запис.

Два примірники акта та припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування.

Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці нарочно або поштовим відправленням з описом вкладення підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.

У разі ненадходження протягом семи робочих днів після дня відправлення об`єкту відвідування підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Пунктами 24, 25 Порядку №823 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

За змістом пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту).

Штрафи накладаються на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Пунктами 3, 4 Порядку №509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

До затвердження Мінекономіки зазначеної у цьому пункті форми постанови про накладення штрафу застосовується форма постанови про накладення штрафу, затверджена Мінсоцполітики.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі встановлення ознак трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України.

Норми Цивільного кодексу України регламентують принципи свободи договору.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже юридична особа та фізична особа як сторони відповідних договорів вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Відповідно частин першої та другої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За правилами положень статей 902-903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик, виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Аналізуючи вищевказані норми, слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, де власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу її на власний ризик; не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18.

Так, згідно матеріалів справи, 15.10.2019 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 укладено Цивільно-правовий договір №1/2019, відповідно до якого ОСОБА_3 надає позивачу з 15.10.2019 по 15.11.2019 послуги: викладка товару згідно корпоративної програми; розміщення POS-матеріалу; організація промоакцій, підтримка торгового знаку; складання замовлень; коригування роздрібних цін та товар; аудит цін /т.1 а.с. 181/.

При цьому, пунктом 2 зазначеного договору визначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт (тим самим не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку), не має права на одержання допомоги на соціальне страхування, не сплачує страхові внески на обов`язкове державне соціальне страхування в зв`язку з втратою працездатності.

В рамках Цивільно-правового договору від 31.10.2019 року №1/19, ОСОБА_3 подано звіт про надання послуг, між позивачем та ОСОБА_3 складено акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2019, сплачено винагороду ОСОБА_3 у розмірі 1400,00 грн./т.1 а.с.200-201, 204/.

Щодо спірних трудових правовідносин позивача з ОСОБА_7 , суд також аналізує, укладений між позивачем та ОСОБА_7 цивільно-правовий договір від 21 жовтня 2021 року №2/2019, відповідно до якого ОСОБА_7 надає позивачу з 21.10.2019 по 21.11.2019 такі послуги: викладка товару згідно корпоративної програми; розміщення POS-матеріалу; організація промоакцій, підтримка торгового знаку; складання замовлень; коригування роздрібних цін та товар; аудит цін /т.1а.с.182/.

В пункті 2 цього договору визначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт (тим самим не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку), не має права на одержання допомоги на соціальне страхування, не сплачує страхові внески на обов`язкове державне соціальне страхування в зв`язку з втратою працездатності.

В рамках Цивільно-правового договору від 21.10.2019 року №2/2019, ОСОБА_7 подано звіт про надання послуг, між позивачем та ОСОБА_7 складено акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2019, позивачем сплачено винагороду ОСОБА_7 у розмірі 1000,00 грн./т.1 а.с.203, 202/.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні (підрядні) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 надавали позивачу послуги, а не здійснювала трудову функцію, оскільки предметом угоди, яка укладена між позивачем та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , є надання певних послуг за винагороду, яка була сплачена на підставі акту виконаних робіт, тобто праця за цією угодою з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є юридично самостійною, а також вказана фізична особа не підпорядковувалась певному внутрішньому трудовому розпорядку.

Договором не передбачено систематичного виконанням трудових функцій в межах діяльності позивача, а обумовлено лише надання послуг з надання консультацій по продажу товару Позивача, протягом строку дії договору.

Оскільки чинним цивільним законодавством не визначено обов`язкових випадків укладання трудових договорів при отриманні послуг характеру, який мали ті, що надані позивачу фізичними особами ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та не містить норм щодо недопустимості отримання таких послуг за цивільно-правовими договорами, тому сторони договору (замовник та виконавець) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення своїх відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, обставин, які б вказували на нікчемність договору, укладеного між позивачем з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відсутні.

На підставі наведеного, факт допущення позивачем до роботи без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не підтверджується належними та допустимими доказами.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти вистративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Одночасно суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

В контексті наведеного суд зазначає, що відповідачем не доведено обставин щодо допущення позивачем працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм суд дійшов до переконання про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 від 09.03.2021 № 0.0..1, а також у розмірі 233,80 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією від 23.03.2021 № 0.0..1

Представником позивача Тимофеєвою Ю.А. 02.08.2022 подано заяву про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме витарт на надання професійної правничої допомоги адвокатом Ошекою О.А. в сумі 44200 грн та адвокатом Тимофеєвою Ю.А. в сумі 9500 грн / т.2 а.с.60-61/.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Ошекою О.А. укладено договори про надання правничої (правової, юридичної) допомоги, якими передбачено, що ФОП ОСОБА_8 зобов`язується сплатити 1000 грн.00 коп за кожну годину надання Адвокатом Клієнту професійної правничої допомоги.

Відповідно до додаткової угоди від 29.11.2019 ФОП ОСОБА_1 повинен сплатити Адвокату гонорар за ведення у суді справи №440/119/20 «гонорар успіху» у сімі 16500 грн 00 коп.

Зі звіту про надання правничої допомоги вбачається, кількість витраченого адвокатом Ошекою О.А. часу на надання правової допомоги ФОП ОСОБА_1 у цій справі складає 44 годин 20 хвилин, в яку входить:

- ознайомлення і аналіз документів та інформації наданих клієнтом, яка склала 4 години;

- складання тексту позовної заяви 17 годин;

- складання апеляційної скарги та складання уточненої апеляційної скарги 9 годин;

- ознайомлення з ухвалою апеляційного суду від24.10.2020 1 година;

- ознайомлення з постановою апеляційного суду від 21.01.2021 1 година;

- складання заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження 30 хвилин;

- ознайомлення з відзивом на апеляційну скаргу її аналіз, надано Клієнту консультацію щодо подальших дій 3 години;

- складання заяви про виконання ухвали суду від 22.02.2022 з урахуванням часу витраченого на складання безпосередньо заяви про виконання ухвали, копіюванням документів та їх засвідченням 2 години;

- складання заяви про виконання ухвали від 17.03.2021 30 хвилин;

- ознайомлення з ухвалою від 01.04.2020, здійснено її аналіз, здійснено її аналіз, надано Клієнту консультацію щодо подальших дій 1 година;

- ознайомлення з відзивом на позовну заяву, здійснено її аналіз, здійснено її аналіз, надано Клієнту консультацію щодо подальших дій 3 години;

- складання заяви про зупинення провадження у справі 30 хвилин;

- складання заяви про поновлення провадження у справі 30 хвилин;

- складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 11.03.2021 та виїзд до суду для ознайомлення 1 година;

- складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 01.08.2021 та виїзд до суду для ознайомлення 40 хвилин;

- складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 09.02.2022 та виїзд до суду для ознайомлення 40 хвилин.

Разом: 44 години 20 хвилин ( 1000,00 грн/год х 44 год. 20 хв.) 44200,00 грн.

Окрім цього, з матеріалів справи, вбачається, що між ФОП ОСОБА_8 уклав договір про надання правової допомоги №04.22-5 від 25.04.2022 з адвокатом Тимофеєвою Юлією Андріївною (т.2 а.с.67 -69), у зв`язку з мобілізацією з 24 лютого 2022 року попереднього адвоката позивача Ошеки Олександра Анатолійовича ( т.2 а.с.48).

Відповідно до звіту про надання правової (правничої) допомоги за договором про надання правової допомоги №04.22-5 від 25.04.2022 адвокатом Тимофеєвою Ю.А. надано ФОП ОСОБА_8 наступні юридичні послуги:

- складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи 750 грн;

- ознайомлення з документами, наявними у матеріалах справи 500 грн;

- складання заяви з процесуальних питань в порядку ч.7 ст. 139 КАС України -750 грн;

- складання заяви про видачу рішення суду та видачу виконавчого листа 750 грн;

- складання заяви про розподіл судових витрат 750 грн;

- виїзд до Полтавського окружного адміністративного суду та представництво інтересів Клієнта під час підготовчого судового засідання - 1500 грн;

- виїзд до Полтавського окружного адміністративного суду та представництво інтересів Клієнта під час судового засідання - 1500 грн;

- гонорар успіху 3000 грн.

Загалом розрахунок розміру гонорару за договором про надання правничої допомоги адвокатом Тимофеєвою Ю.А. складає 9500 грн.

Суд звертає увагу на те, зазначена справа належить до справ незначної складності, а тому час, витрачений адвокатами на опрацювання законодавчої бази, консультування, збір документів, підготовку позовної заяви, усунення недоліків позовної заяви, складання заяв не відповідають заявленому в описі.

Отже, аналізуючи звіти адвокатів Ошеки О.А. та Тимофеєвої Ю.А. про надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що вони не відповідають критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини цієї справи суд акцентує увагу на тому, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, вартість виконаних адвокатами робіт в частині вивчення судової практики, написання позову, ознайомлення з документами, написання заяв, формування документів до суду, участь у судових засіданнях на суму 44200 грн та 9500 грн суд вважає неспівмірною з фактично виконаною роботою та необґрунтованою.

З огляду на викладене, враховуючи неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвокатів із складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатами роботами, обсягом виконаних робіт, часом, необхідним для виконання відповідних робіт з написання позовної заяви, підготовки документів, представництво інтересів позивача у судових засіданнях, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області на користь ФОП ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу надану адвокатом Ошекою Олександром Анатолійовичем у сумі 22100,00 грн та витрати на правничу допомогу надану адвокатом Тимофеєвою Юлею Андріївною у сумі 6500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Начальника управління Держпраці у Сумській області (вул.Горького, 28-Б, м.Суми, 40000), Управління Держпраці у Сумській області (вул.Горького 28,-Б, м.Суми, 4000, код ЄРДПОУ 39857622) про скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області від 13 грудня 2019 року №СМ2033/1827/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 2503,80 грн ( дві тисячі п`ятсот три гривні вісімдесят копійок) та витрати на правничу допомогу надану адвокатом Ошекою Олександром Анатолійовичем у сумі 22100,00 (двадцять дві тисячі сто гривень) та витрати на правничу допомогу надану адвокатом Тимофеєвою Юлею Андріївною у сумі 6500,00 грн ( шість тисяч п`ятсот грривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 серпня 2022 року.

Суддя С.С. Бойко