Справа № 640/26860/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Київ № 640/26860/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: Фоменка М.С

представника відповідача: Скрибки І.Ю.

розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ»

до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17 лютого 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ») з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «П» від 07.06.2021 № 2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (задекларованих збитків) в розмірі 22 623 150 грн.

-. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «В4» від 07.06.2021 № 2 про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ в сумі 4 152 319 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки висновок контролюючого органу щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій із контрагентами не відповідає дійсності. Позивач також вказує на відсутність порушень ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» п.44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що, на думку позивача свідчити про те, що законні підстави для висновків, що викладені в акті позапланової виїзної документальної перевірки відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/26860/21 в порядку загального позовного провадження.

Вказаною ухвалою суду відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

23.10.2021 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що оскаржувані рішення винесено на підставі вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не надано до контролюючого органу документів на підтвердження реальності господарських операцій.

08.11.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій останній, посилюючись на судову практику, зазначає про правомірність своїх вимог та підтримує доводи та обґрунтування, викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні 17.02.2022 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна, перевірка ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 12.07.2017 по 30.09.2019, про що складений акт документальної планової виїзної перевірки від 03.03.2021 № 17725/26-15-07-02-04-17/41457291 «Про результаті документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» (далі - акт перевірки), яким зафіксовано такі порушення:

- п.44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 60 887 275 грн., у тому числі за 2018 рік на суму 11 039 717 грн. та за 9 місяців 2019 р. - 49 847 657 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 4 633 618 грн.;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного подання звітності з єдиного соціального внеску за квітень 2019 р.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки від 03 березня 2021 р. № 17725/26-15-07-02-04-17/41457291, скориставшись наданим пп.17.1.6 п.17.1 ст.17, п.86.7 ст.86 ПК України правом, 'ГОВ «ВФ РИТЕЙЛ» 18 березня 2021 р. звернулося до ГУ ДПС у м. Києві із письмовими запереченнями про повний перегляд висновків акту перевірки, з огляду па продемонстрований фахівцями контролюючого органу в ході проведення останньої формальний та суб`єктивний підхід до первинної документації платника, що призвело до констатування в акті не правомірних висновків.

У ході розгляду письмових заперечень ініційовано проведення документальної позапланової виїзної документальної перевірки ГОВ «ВФ РИТЕЙЛ» зі спірних питань, що стали предметом письмових заперечень на висновки акту перевірки від 03 березня 2021р. № 17725/26-15-07-02-04-17/41457291.

З 20 квітня 2021р. по 30 квітня 2021 р. на підставі направлень від 19.04.2021р. № 7277/26-15-07-02-04, №7278/26-15-07-02-04, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві, відповідно до п. 78.2 ст.78 ПК України, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 16.04.2021 №3381-и, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ГОВ «ВФ РИТЕЙЛ» з питань, що стали предметом письмових заперечень.

У ході проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» переглянуті висновки ГУ Д1 К у м. Києві, в результаті чого скасовано порушення в частині.

- завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 38 264 125 грн.;

- завищення від`ємної-о значення податку па додану вартість в сумі 481 299 грн.

За наслідками зазначеної перевірки, відповідачем складено акт від 13 травня 2021р. № 38754/26-15-07-02-04-17/41457291 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки 'ГОВ «ВФ РИТЕЙЛ», відповідно до якого встановлено порушення:

- п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 cт. 134 ПК України, в результаті чого на думку ГУ ДПС у м. Києві. завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 22 623 150 грн., в тому числі за 3 квартали 2019 року на суму 22 623 150 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що на думку відповідача, призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 4 152 319 грн..

На підставі акту ГУ ДПС у м. Києві від 13.05.2021 № 38754/26-15-07-02-04-17/41457291 «Про результаті документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «П» від 07.06.2021 № 2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (задекларованих збитків) в розмірі 22 623 150 грн.

-. податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «В4» від 07.06.2021 № 2 про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ в сумі 4 152 319 грн.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заперечення та пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» зареєстровано як суб`єкт господарювання з 12.07.2017 (запис про державну реєстрацію вчинено в ЄДРПОУ за реєстраційним номером № 0069560).

Основними видами економічної діяльності є: неспеціалізована оптова торгівля (код КВНД 46.90); роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.41); роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах (код КВНД 47.42); видання іншого програмного забезпечення (код КВНД 58.29); діяльність у сфері проводного електрозв`язку (код КВНД 61.10); діяльність у сфері безпородного електрозв`язку (код КВЕД 61.20) та інша діяльність у сфері електрозв`язку (код КВНД 61.90).

Позивача як платника податків взято на податковий облік 13 липня 2017 р. у ДПІ у Печерському районі Головного управління ДПС у м. Києві; з 01.09.2017 ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» зареєстровано платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 53.

В частині фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «МЕТРОДОМ» суд встановив наступне.

Відповідно до укладеного 28 вересни 2018 р. між ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» (Замовник) та ТОВ «МЕТРОДОМ» (Виконавець) договору про надання послуг за № VR-18-514857, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з розробки, організації та проведення маркетингових промо-активностей та Заходів (далі - Послуги), перелік, строки та умови яких передбачені статтею 3 цього Договору, Додатками та Додатковими угодами до нього, а Замовник приймає та оплачує Послуги Виконавця, в строки та па умовах, передбачених цим Договором (п.2.1 договору).

Перелік послуг, які надаються Виконавцем Замовнику визначений у пп.3.1.1-3.1.10 п.3.1 укладеного договору. Загальна вартість Договору складається з вартості всіх Актів прийому-передачі наданих Послуг за відповідними Додатковими угодами до нього (п.4.1 договору). Відповідно до п.4.2 договору про надання послуг від 28 вересня 2018р. за № VR-18-514857 загальна вартість наданих Послуг Виконавця в кожному випадку (за кожен Захід) визначається в Додаткових угодах до даного Договору та складається із: вартості Послуг із забезпечення розробки та проведення маркетингових промо - активностей та Заходів, що погоджена Сторонами у Таблиці №1-2 Додатку №1 (або у відповідній Додатковій угоді) до цього Договору; вартості Рекламних матеріалів та обладнання, Послуг з забезпечення їх наявності, узгоджених Сторонами у Таблиці №1-2 Додатку №1 (або у відповідній Додатковій угоді) до цього Договору; вартості Послуг Виконавця за організацію та планування Заходів, вартість яких визначається згідно Таблиці №3 Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до н.5.1 договору засвідченням факту належного надання Послуг Виконавцем за певний Захід за відповідною Додатковою угодою є акт прийому - передачі наданих Послуг, підписаний уповноваженими представниками Сторін. У період проведення Заходу, що зазначений у відповідній Додатковій угоді до цього Договору Виконавець щоденно надає Замовнику фотографії з кожної точки роботи промо - персоналу, що підтверджують факт надання Послуг за цією Додатковою угодою (п.5.8 договору). Пунктом 5.9 договору передбачено, що протягом п`яти робочих днів після фактичного надання 1 послуг за відповідною Додатковою угодою Виконавець надає Замовнику звіт про надання послуг.

На виконання умов укладеного договору про надання послуг від 28 вересня 2018 р. за № VR-18-514857. ТОВ «МЕТРОДОМ» надано в адресу позивача промо-послуги на загальну суму З 810 473 грн., у тому числі ПДВ 635 078,90 грн.; сума без ПДВ -3 175 395 грн.

Надання ТОВ «МЕТРОДОМ» передбачених договором послуг підтверджено первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що у своєму складі містять всі передбачені законодавством реквізити. Фактичне падання послуг додатково підтверджується фотографіями та фото-звітами як це передбачено умовами договору про надання послуг від 28 вересня 2018р. за № VR-18-514857.

В частині фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «МЕТРОПОСТ» суд встановив наступне.

Відповідно до укладеного 28 березня 2019 р. між ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» (Замовник) та ТОВ «МЕТРОІЮСТ» (Виконавець) договору про падання послуг за № VR-19-504510, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з розробки, організації та проведення маркетингових промо-активностей та Заходів (далі - Послуги), перелік, строки та умови яких передбачені статтею 3 цього Договору, Додатками та Додатковими угодами до нього, а Замовник приймає та оплачує Послуги Виконавця, в строки та па умовах, передбачених цим Договором (п.2.1 договору).

Перелік послуг, які надаються Виконавцем Замовнику визначений у пн.3.1.1-3.1.10 п.3.1 укладеного договору. Загальна вартість Договору складається з вартості всіх Актів прийому-передачі наданих Послуг за відповідними Додатковими угодами до нього (п.4.1 договору). Відповідно до п.4.2 договору про надання послуг від 28 березня 2019 р. за № VR-19-504510 загальна вартість наданих Послуг Виконавця в кожному випадку (за кожен Захід) визначається в Додаткових угодах до даного Договору та складається із: вартості Послуг із забезпечення розробки та проведення маркетингових промо-активностей та Заходів, що погоджена Сторонами у Таблиці №1-2 Додатку №1 (або у відповідній Додатковій угоді) до цього Договору; вартості Рекламних матеріалів та обладнання, Послуг з забезпечення їх наявності, узгоджених Сторонами у Таблиці №1-2 Додатку №1 (або у відповідній Додатковій угоді) до цього Договору; вартості Послуг Виконавця за організацію та планування Заходів, вартість яких визначається згідно Таблиці №3 Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до 11.5.1 договору засвідченням факту належного падання Послуг Виконавцем за певний Захід за відповідною Додатковою угодою є акт прийому - передачі наданих Послуг, підписаний уповноваженими представниками Сторін. У період проведення Заходу, що зазначений у відповідній Додатковій угоді до цього Договору Виконавець щоденно надає Замовнику фотографії з кожної точки роботи промо - персоналу, що підтверджують факт надання Послуг за цією Додатковою угодою (н.5.8 договору). Пунктом 5.9 договору передбачено, що протягом п`яти робочих днів після фактичного наданий Послуг за відповідною Додатковою угодою Виконавець надає Замовнику звіт про надання Послуг.

На виконання умов укладеного договору про надання послуг від 28 березня 2019 р. за № VR-19-5045 10, ТОВ «МЕТРОГІОСТ» надано в адресу позивача промо-послуги, послуги з оформлення магазинів повітряними кульками, послуги з доставки рекламних матеріалів (наліпки) тощо на загальну суму 6 435 898,00 грн., у тому числі ПДВ - 1 072 650,00 грн.; сума без ПДВ - 5 363 248,00 грн., належне надання яких підтверджено первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що у своєму складі містять всі передбачені законодавством реквізити.

В частині фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «АМБРЕЛЛА ЕДЖЕНСІ» суд встановив наступне.

Відповідно до укладеного між ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» (Замовник) та ТОВ «АМБРЕЛЛА ЕДЖЕНСІ» (Виконавець) договору про надання послуг за № VR-18-514840, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з розробки, організації та проведення маркетингових промо-активностей та Заходів (далі Послуги), перелік, строки та умови яких передбачені статтею 3 цього Договору, Додатками та Додатковими угодами до нього, а Замовник приймає та оплачує Послуги Виконавця, в строки та па умовах, передбачених цим Договором (п.2.1 договору).

Перелік послуг, які надаються Виконавцем Замовнику визначений у пп.3.1.1-3.1.10 п.3.1 укладеного договору. Загальна вартість Договору складається з вартості всіх Актів прийому-передачі наданих Послуг за відповідними Додатковими угодами до нього (п.4.1 договору). Відповідно до п.4.2 договору про надання послуг за № VR-18-514840 загальна вартість наданих Послуг Виконавця в кожному випадку (за кожен Захід) визначається в Додаткових угодах до даного Договору та складається із: вартості Послуг із забезпечення розробки та проведення маркетингових нромо - активностей та Заходів, що погоджена Сторонами у Таблиці №1-2 Додатку №1 (або у відповідній Додатковій угоді) до цього Договору; вартості Рекламних матеріалів та обладнання, Послуг з забезпечення їх наявності, узгоджених Сторонами у Таблиці №1-2 Додатку №1 (або у відповідній Додатковій угоді) до цього Договору; вартості Послуг Виконавця за організацію та планування Заходів, вартість яких визначається згідно Таблиці №3 Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до 11.5.1 договору засвідченням факту належного надання Послуг Виконавцем за певний Захід за відповідною Додатковою угодою є акт прийому передачі наданих Послуг, підписаний уповноваженими представниками Сторін. У період проведення Заходу, що зазначений у відповідній Додатковій угоді до цього Договору Виконавець щоденно надає Замовнику фотографії з кожної точки роботи промо - персоналу, що підтверджують факт надання Послуг за цією Додатковою угодою (п.5.8 договору).

На виконання умов укладеного договору про надання послуг за № VR-18-514840, ТОВ «АМБРЕЛЛА ЕДЖЕНСІ» надано в адресу позивача послуги з організації, та супроводу промо-активності на підтримку акцій Замовника, на загальну суму 2 980 050,00 грн., у тому числі ПДВ - 496 675,10 грн.; сума без ПДВ 2 483 375,00 грн., належне надання яких підтверджено первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що у своєму складі містять всі передбачені законодавством реквізити.

В частині фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ГУАНТАНОМО ЛТД» суд встановив наступне.

10 травня 2018 р. між ТОВ «ВФ РИТКЙЛ» (Покупець) та ТОВ «ГУАНТАНОМО ЛТД» (попередня назва ГОВ «ВЛАРУС ЛТД») (Постачальник) укладено договір поставки за № VR-18-508626, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму в порядку, передбаченому Договором (п. 1.1 договору). Асортимент, кількість, ціпа, строк поставок та інші додаткові характерне тики (у разі необхідності) товару зазначаються у відповідному замовленні (п.1.2 договору).

Товар поставляється на умовах DDP м. Київ, вул. Зрошувальна, 56 згідно з правилами 1НКОТЕРМС 2010, якщо інше не визначено у відповідному замовленні (п.4.1 договору). Постачальник зобов`язаний надати Покупцю оригінали товарно транспортних накладних, рахунків фактур та видаткових накладних (п.4.6 договору). Оплата за поставлений Постачальником товар здійснюється у розмірі пропорційної вартості товару, фактично реалізованого Покупцем кінцевим споживачам, шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі, один раз на місяць до 20 числа місяця наступного за звітним (ті.5.1-5.2 договору).

На виконання умов укладеного договору поставки від 10 травня 2018 р. № VR-18-508626, ТОВ «ГУАНТАНОМО ЛТД» поставлено в адресу позивача комп`ютерні аксесуари у кількості 68 262 штук на загальну суму 7 780 736,00 грн., у тому числі ПДВ - 1 296 789,00 грн.; сума без ПДВ 6 483 947,00 грн., що підтверджено належним чином оформленими первинними документами обліку - видатковими накладними.

В частині фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ШО» суд встановив наступне.

14 травня 2018 р. між ТОВ «ВФ РИТЕЙЛ» (Покупець) та ТОВ «ІІІО» (Постачальник) укладено договір поставки за № VR-18-508747/1, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму в порядку, передбаченому Договором (п.1.1 договору). Асортимент, кількість, ціна, сірок поставок та інші додаткові характеристики (у разі необхідності) товару зазначаються у відповідному замовленні (п.1.2 договору).

Товар поставляється па умовах DDP м. Київ, вул. Зрошувальна, 56 згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не визначено у відповідному замовленні (п.4.1 договору). Постачальник зобов`язаний надати Покупцю оригінали товарно - транспортних накладних, рахунків - фактур та видаткових накладних (п.4.6 договору). Оплата за поставлений Постачальником товар здійснюється у розмірі повної вар тості товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаному у договорі, протягом 60 календарних днів з дати поставки (п.5.1-5.2 договору).

На виконання умов укладеного договору поставки від 14 травня 2018 р. № VR-1 8-508747/1, ТОВ «ІІІО» поставлено в адресу позивача дитячі телефони - годинники, акустики та навушники у кількості 3 541 штук на загальну суму 3 820 395грн., у тому числі ПДВ - 636 732,50 грн.; сума без ПДВ 3 183 663 грн., що підтверджено належним чином оформленими первинними документами обліку - видатковими накладними.

Суд звертає увагу, що Відповідач в акті перевірки у повному обсязі зазначає реквізити первинних документі на підтвердження реальності господарських операцій при придбанні позивачем послуг у вказаних вище контрагентів.

При цьому, жодних недоліків (дефектності) первинних документів при придбанні послуг та ТМЦ у зазначених вище контрагентів в частині своєчасності, достовірності складання та заповнення видаткових, актів приймання - передачі наданих послуг та податкових накладних, реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі в акті перевірки не зазначено.

Як наслідок, наявність та правильне складання, оформлення договорів, видаткових та податкових накладних, актів приймання - передачі наданих послуг, реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відсутність відхилень між показниками податкової звітності з податку на додану вартість з даними безпосередніх постачальників (надавачів послуг, постачальників товарів), а також наявність спеціальної податкової дієздатності позивача та йото контрагентів - постачальників по І ланцюгу постачання - ТОВ «МЕТРОДОМ»; ТОВ «МЕТРОПОСТ»; ТОВ «АМБРЕЛЛА ЕДЖЕНСГ; ТОВ «ГУАНТАНОМО ЛТД»; ТОВ «ІІІО»- актом перевірки не оспорюється, а прямо підтверджується.

Відтак, зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що правомірність включення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ в періодах, що перевірялися за результатами господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується: первинними документами та розрахунковими документами фінансово-господарської діяльності позивача.

Враховуючи зазначене та наявні документи в матеріалах справи, суд встановив, що документальними підтвердженнями здійснення господарської діяльності позивача з контрагентами є первинні документи, зокрема, договори, видаткові накладні та ін..

Разом з тим, за результатами дослідження взаємовідносин платника податків з його контрагентом податковий орган робить висновок про неможливість виконання робіт (надання послуг) за вищевказаними документами, оскільки господарська діяльність товариства має ознаки фіктивності.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи матеріали, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає про відсутність правових підстав вважати, що складені між позивачем та контрагентами первинні документи не відповідають положенням законодавства та не містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому суд дійшов висновку, що вказані вище документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача. Зворотного відповідачем не доведено та не спростовано.

Крім того, матеріалами справи та відповідачем не підтверджено факт відсутності у позивача бухгалтерських та інших фінансово-господарських документів оформлених згідно вимог чинного законодавства, що свідчать про реальність здійснення господарських операцій з контрагентом.

Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

Як вбачається з вище викладеного, позивач добросовісно виконав свої зобов`язання, що покладені на нього нормами чинного законодавства при здійсненні господарських операцій з контрагентами, своєчасно оформив договір та первинні бухгалтерські документи.

Суд також зважає на висновок ВАСУ від 23.04.2014 року у справі № К/800/7245/14 про те, що не можуть слугувати свідченням безтоварності господарських операцій і твердження податкового органу про відсутність у спірних постачальників необхідних умов для досягнення результатів виконання спірних операцій з поставки послуг позивачеві в силу відсутності персоналу, основних засобів, виробничих активів. Адже ці доводи є оцінкою контрагентів, за дії та поведінку яких підприємство не може нести відповідальність. Крім того, у комерційній діяльності виконання поставок товарів, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от, на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

Відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, довести правомірність своїх дій чи рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

У даному випадку, контролюючий орган відповідно до принципу офіційності повинен довести в суді фіктивність господарських операцій як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі №817/149/17 та від 29 березня 2018 року у справі №813/2758/16.

У той же час, відповідач не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що первинні документи складені лише формально та не відображають реальної передачі послуг, оскільки такі твердження є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджені доказами, наданими в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідачем не доведено, що на момент вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, останній не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Не подано відповідачем і доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, зокрема: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо; не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо..

Вказані в акті перевірки висновки є лише припущеннями посадових осіб відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

За результатом системного аналізу вимог податкового законодавства, на підставі оцінки наявних у справі доказів окремо та у їх сукупності, суд звертає увагу на те, що висновок про фіктивність господарських операцій може ґрунтуватись на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач при вирішенні справи не обґрунтовував свою позицію безпідставного формування податкового кредиту позивачем за результатами здійснення вказаних господарських операцій та не довів суду шляхом надання належних та достовірних доказів.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію щодо того, що контрагенти фігурують в кримінальних провадженнях. Сам по собі факт того, що контрагент позивача фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення не є доказом протиправного формування витрат чи/або податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача за наявності усіх необхідних бухгалтерських документів.

При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить також з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Крім того, суд зазначає, що вказана відповідачем інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Суд звертає увагу, що ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У справі «Інтерсплав проти України» (Заява N 803/02 від 09.01.2007 року) Європейський суд з прав людини визнав, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) від 22.01.2009 р. надає змогу не допустити обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни. Вказаним Рішенням роз`яснено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги є надмірним тягарем для платника податку, що порушить справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Підтвердженням того, що платника ПДВ не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, а також того, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати, слугує Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» від 18.03.2010 року (заява №6689/03). Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив. У рішенні у справі «Бізнес Суппорт Центр» проти Болгарії» зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Така ж правова позиція підтримана Верховним судом у постановах, зокрема, від 24.01.2018 року у справі №824/942/13, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.

За результатом системного аналізу вимог податкового законодавства, на підставі оцінки наявних у справі доказів окремо та у їх сукупності, суд звертає увагу на те, що висновок про фіктивність господарських операцій може ґрунтуватись на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач при вирішенні справи не обґрунтовував свою позицію безпідставного формування податкового кредиту позивачем за результатами здійснення вказаних господарських операцій та не довів суду шляхом надання належних та достовірних доказів.

З урахуванням викладеного, зважаючи на недоведеність фіктивності господарських операцій позивача з його контрагентами та належність первинних документів, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Суд окремо звертає увагу, що дослідити процедурні порушення перевірки контролюючого органу суд не є можливим з наданих матеріалів справи. Доводи не спростовуються та не підтверджуються сторонами.

Згідно із частиною першою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 90, 243 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «П» від 07.06.2021 № 2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (задекларованих збитків) в розмірі 22 623 150 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «В4» від 07.06.2021 № 2 про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ в сумі 4 152 319 грн.

4. Стягнути на користь позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) судовий збір у розмірі 22 700,00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2022 року.

Суддя Є.В. Аблов