Справа № 480/1662/22
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року Справа № 480/1662/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/1662/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - відповідач, Управління ДМСУ) у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 48 від 17.12.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.06.2007 позивачем була отримана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію». В подальшому, 26.09.2013, 21.12.2019 та 13.11.2020 ОСОБА_1 отримувались нові посвідки на проживання, втім, 17.12.2021 Управлінням ДМСУ прийнято рішення № 48 про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1, 5 та 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

На переконання позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки всупереч приписів пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ № 1983 від 26.12.2002, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не запросив ОСОБА_1 для надання пояснень щодо відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Крім того, позивач зауважив на тому, що підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну, не вказані і в самому рішенні Управління ДМСУ.

З вищезазначених підстав, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 14.02.2022, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/1662/22, справу призначено до розгляду в письмовому провадженні з 29.03.2022, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Управління ДМСУ у відзиві (а.с. 22-24) зазначило, що у зв`язку з поданням ОСОБА_2 заяви про отримання дозволу на імміграцію в Україну з підстав наявності такого дозволу у її батька ОСОБА_1 , відповідачем було проведено перевірку справи позивача. Під час перевірки встановлено, що дозвіл на імміграцію позивачем був отриманий на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особою, яка понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, у заяві про надання дозволу, позивач не вказував про наявність у нього доньки ОСОБА_2 , що свідчить про подання свідомо неправдивих відомостей.

Крім того, перевіркою встановлено, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 05.05.2015 у справі № 591/2891/15-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , укладений 17.09.1998 відділом РАЦС кішлаку Маданіят Пахтаабадського району Андіжанської області Узбекистану (актовий запис № 110). Тобто, станом на день укладання шлюбу з громадянкою України 11.03.2005, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Узбекистану ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, Управління ДМСУ дійшло висновку про недійсність шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та, як наслідок, відсутність правових підстав для отримання позивачем дозволу на імміграцію.

За наведених обставин, відповідач вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та правомірним, а позовні вимоги - безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

Громадянин Узбекистану ОСОБА_1 13.04.2007 звертався до ВГІРФО Ковпаківського ВМ СМВ УМВС України в Сумській області із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви, 25.06.2007 позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі якого останній був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.06.2007, яка в подальшому обмінювалась у зв`язку з непридатністю для використання на посвідки серії НОМЕР_2 від 26.09.2013, № НОМЕР_3 від 21.12.2019 та № НОМЕР_4 від 13.11.2020.

Згодом, 17.12.2021 громадянин Узбекистану ОСОБА_1 звернувся від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Управління ДМСУ із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», який передбачає надання дозволу на імміграцію батькам, чоловікові (дружині) іммігранта та його неповнолітнім дітям.

На підтвердження підстав для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_2 , позивач надав відповідачу свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_5 , видане 19.06.2012 Відділом РАЦС Пахтаабадского району, паспорт громадянина Узбекистану серії НОМЕР_6 від 18.08.2020, посвідку на постійне проживання № НОМЕР_4 від 13.11.2020 та дозвіл на імміграцію № 5871 від 25.06.2007.

Оскільки підставою для отримання ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну заявлено наявність дозволу на імміграцію у її батька ОСОБА_1 , відповідачем здійснено перевірку справи останнього.

За результатами перевірки встановлено, що до заяви про надання дозволу на імміграцію у поле «Відомості про близьких родичів, що живуть в Україні та за кордоном» ОСОБА_2 внесено інформацію про батьків, зокрема, матір - ОСОБА_5 , 1976 року народження; брата - ОСОБА_6 та сестри - ОСОБА_2 , місцем проживання яких зазначена Україна.

В той же час, при поданні 13.04.2007 заяви про отримання дозволу на імміграцію, позивачем у полі «Відомості про близьких родичів, що живуть в Україні та за кордоном», відомості про дітей не вносились.

Також, перевіркою встановлено, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 05.05.2015 у справі № 591/2891/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , укладений 17.09.1998 відділом РАЦС кішлаку Маданіят Пахтаабадського району Андіжанської області Узбекситану.

У зв`язку із встановленням вказаних обставин, 17.12.2021 Управлінням ДМСУ прийнято рішення № 48 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, визначаються Законом України «Про імміграцію» (далі - Закон).

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Поза квотою дозвіл на імміграцію надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;

6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

На виконання статті 9 Закону, особи, які перебувають в Україні на законних підставах, подають заяви про надання дозволу на імміграцію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенція центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначаються Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 10 вказаного Порядку, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах; до закордонних дипломатичних установ України за місцем постійного проживання - особами, які постійно проживають за межами України.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан"), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію";

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

На виконання пункту 18 Порядку, ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідно до пункту 21 Порядку, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (пункт 22 Порядку).

Згідно з пунктом 23 Порядку, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Отже, за змістом вказаних норм, питання щодо скасування дозволу на імміграцію, зокрема, може порушуватись ДМС або її територіальними органами, про що складається обґрунтований висновок із зазначенням конкретних підстав для скасування дозволу. Під час всебічного вивчення матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію, ДМС, її територіальні органи, у разі потреби мають право запитувати додаткову інформацію у органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошувати для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається питання про скасування дозволу на імміграцію.

Як убачається з матеріалів справи, єдиною підставою для визнання протиправним рішення про скасування дозволу на імміграцію, ОСОБА_1 визначив те, що під час прийняття згаданого рішення він не запрошувався для надання пояснень. Крім того, позивач зауважив на тому, що оскаржуване рішення не містить обставин, що передбачені для скасування дозволу.

В той же час, у цій справі судом встановлено, що за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Узбекистану ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, 17.12.2021 головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України в Сумській області Наталією ЯРЕМЕНКО складений висновок про скасування дозволу на підставі пунктів 1, 5 та 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з поданням іноземцем свідомо неправдивих відомостей, а саме: не зазначення у заяві про отримання дозволу відомостей про дітей, а також, отримання дозволу на імміграцію на підставі укладеного з громадянкою України шлюбу, який за своєю суттю є недійсним, оскільки на момент його укладення ОСОБА_1 перебував у шлюбних відносинах з громадянкою Узбекистана ОСОБА_1 .

За результатами аналізу інформації, вказаної у висновку, 17.12.2021 Управлінням ДМС прийнято рішення № 48 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Узбекистана ОСОБА_1 . При цьому, у самому рішенні зазначено підставу для такого скасування.

Посилання позивача на те, що він не був запрошений для надання пояснень під час прийняття оскаржуваного рішення, суд не приймає до уваги, оскільки таке запрошення є правом відповідача а не обов`язком. Тим більше, що позивач не вказує яку саме інформацію він міг повідомити під час пояснень, що мала б суттєвий вплив на прийняття рішення.

За таких обставин, суд робить висновок про те, що рішення відповідача про скасування дозволу № 48 від 17.12.2021 відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик