Справа № 380/8141/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8141/20 пров. № А/857/1502/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М.,Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року (суддя Лунь З.І., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Транс-Сервіс-1»у жовтні 2020 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №193616 від 07.07.2020. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу був проведений відповідачем за відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, без урахування того, що загальна маса транспортного засобу не перевищувала нормативно допустимої, а також властивостей сипучого вантажу, тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №193616 від 07.07.2020 не може вважатися правомірною.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №380/8141/20 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення адміністративного позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що перевищення вагових параметрів на 2 відсотки в порівнянні з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху не вважається понаднормовим перевищенням, а вважається допустимим відхиленням у перевищенні вагових параметрів (величиною похибки). В свою чергу, адміністративно-господарський штраф, як про це зазначено в абзаці 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а не за перевищення лише тих вагових параметрів, які встановлені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху. Таким чином застосування до ТОВ «Транс-Сервіс-1»адміністративно-господарського штрафу є безпідставним, а постанова №193616 від 07.07.2020 протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Відповідачподав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі №380/8141/20 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №380/5173/20.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року поновлено апеляційне провадження у справі №380/5173/20 так, як відсутні обставини, які були підставою для зупинення провадження, зокрема, набрало законної сили судове рішення Верховного Суду №380/5173/20.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що уповноваженими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 21.05.2020 відповідно до направлення на перевірку №000183 від 14.05.2020 на автомобільній дорозі М-06 «Київська область» (36 км СПВК) проведено рейдову перевірку у зоні габаритно-вагового контролю транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Під час проведення вказаної перевірки зупинено транспортний засіб марки DAF (ДНЗ НОМЕР_1 ) з напівпричепом Bodex НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Транс-Сервіс-1».

За результатами перевірки вказаного транспортного засобу складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №235162 від 21.05.2020 та сформовано розрахунок №024343 від 11.05.2020 плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно з ТТН від 21.05.2020 №417551.

Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області, якому було передано справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ «Транс-Сервіс-1», 07.07.2020 прийнято постанову про застосування до останнього адміністративно-господарського штрафу №193616 за порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частиноюпершою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач під час виконання перевезення вантажу автомобільним транспортом допустив перевищення навантаження на строєну вісь порівняно з нормативно допустимим, тому постанова про застосування до ТОВ «Транс-Сервіс-1»адміністративно-господарського штрафу №193616 від 07.07.2020 є правомірною, і підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2344-III).

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ).

Згідно з ч.7 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед іншого, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп.2, 15 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

Пунктом 8 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» № 592 від 26.06.2015 утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки та Управління Укртрансбезпеки у Львівській області.

Згідно з ч. 14 ст.6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

На виконання вимог ст. 6 Закону № 2344-ІІІ Кабінетом Міністрів України 08.11.2006 прийнято постанову № 1567, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок № 1567). Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пунктами 2,3 Порядку № 1567 передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 16 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки можливе, зокрема, здійснення габаритно-вагового контролю.

У справі встановлено, що при проведенні перевірки транспортного засобу марки DAF (ДНЗ НОМЕР_1 ) з напівпричепом Bodex ВС7760 ХТ, уповноваженими особами Укртрансбезпеки встановлено порушення, а саме: перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 10% , але не більше 20% без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Згідно з абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, відповідачем протиправно застосовано до нього адміністративно-господарський штраф, оскільки при визначенні відсотка перевищення габаритно-вагових параметрів не враховано допустимого перевищення таких параметрів (2%), передбаченого п. 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007.

З приводу вказаних доводів апелянта колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити таке.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» № 879 від 27.06.2007 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879), а також ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

У п.1 Порядку № 879 зазначено, що вказаний Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (підпункт 4).

Згідно з п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (пункт 15 Порядку № 879).

Пунктом 16 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та великогабаритних (п. 20 Порядку № 879).

При цьому,п. 21 Порядку № 879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Водночас, у пункті 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011, зазначено, що габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або, якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш, як на 2 м.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами визначають Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 (далі Правила № 30).

Відповідно до п. 2 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

При цьому, як передбачено абз. 4 п. 4 Правил № 30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно зі ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Судом встановлено, що вагові параметри транспортного засобу позивача із урахуванням результатів їх зважування відповідачем перевищував нормативні більше, ніж на 2 відсотки, тому такий транспортний засіб позивача вважається великоваговим та мав здійснювати рух автомобільними дорогами на підставі відповідного дозволу.

При цьому, необхідно зазначити, що оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів передбачено пунктами 20-30 Порядку № 1567.

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис (пункт 21).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (пункт 22).

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (пункт 25).

Згідно забз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова №193616 від 07.07.2020 про застосування до ТОВ «Транс-Сервіс-1» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00грн прийнята у зв`язку з тим, що позивач порушив вимоги ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів), відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Встановлене відповідачем порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт полягає в тому, що перевізник здійснював перевезення великовагового вантажу без відповідного дозволу на перевезення вантажу, що перевищує вагові обмеження.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставнимидоводи апелянта про те, що загальна маса транспортного засобу не перевищувала нормативно допустимої, оскільки у спірному випадку проведеним зважуванням встановлено, що навантаження складало 12,26 тон при нормативно допустимому 11 тон.

Приписи п. 22.5 Правил дорожнього руху окремо встановлюють заборону на рух транспортних засобів та їх составів із перевищенням навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т.

Отже, рух транспортного засобу із перевищення лише одного нормативного допустимого вагового параметру, такого як навантаження на здвоєну вісь транспортного засобу, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Наведена правова позиція узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 02.08.2018 по справі № 820/1420/17.

Щодо доводів позивача на невідповідність зважувального обладнання вимогам законодавства, то такі не мають належного обґрунтування, тому колегія суддів такі до уваги не бере з огляду на наступне.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255 затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених (далі Вимоги).

Згідно з п. 8 Вимог вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

Відповідно доп. 9 Вимог вагове обладнання повинно забезпечувати по осьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що уповноважені особи Укртрансбезпеки проводили зважування за допомогою ваг, які не мають періодичної повірки та не відповідають вимогам законодавства.

Крім того, необхідно зазначити, що встановлене уповноваженими особами відповідача порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт полягає в тому, що перевізник здійснював перевезення великовагового вантажу без відповідного дозволу на перевезення вантажу, що перевищує вагові обмеження.

У відсотковому співвідношенні перевищення навантаження на строєну вісь транспортного засобу порівняно з нормативно допустимим (10%) становило 20%.

Абзацом 4 п. 4Правил №30 передбачено, що допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

З огляду на вказане правильними є посилання позивача на те, що вагові параметри, які перевищують нормативні на 2%, є допустимими ваговими параметрами, у той час, як встановлені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху вагові параметри є нормативними параметрами.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що абзацом 4 пункту 4 Правил № 30 регулюється питання плати за проїзд, що впливає у подальшому на визначення ставки такої. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 № 879 перевищення саме допустимих осьових навантажень є підставою визначення ставки плати за проїзд.

Як встановлено судом, підставою для винесення оскаржуваної постанови стало перевищення відповідачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Абзацом 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III визначено, що перевищення автомобільним перевізником саме встановлених законодавством (тобто пунктом 22.5 Правил дорожнього руху) вагових норм від 10% до 20% є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що допустимі вагові параметри (які допускають 2% відхилення від нормативно встановлених) мають значення при визначенні ставки плати за проїзд автомобільними дорогами, що у свою чергу впливає на розмір плати за такий проїзд. У той же час згідно з абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III підставою для застосування відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу є перевищення від 10% до 20% саме встановлених законодавством вагових норм.

Так, як у справі встановлено, що ТОВ «Транс-Сервіс-1» допустило перевищення навантаження на строєну вісь порівняно з нормативно допустимим, тому відсутні підстави вважати винесену відповідачем постанову протиправною з підстав неправильного визначення відсотку перевищення.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з приписами вищевказаних нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про застосування до ТОВ «Транс-Сервіс-1»адміністративно-господарського штрафу №193616 від 07.07.2020 є правомірною, а тому не може бути скасована.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 28 липня 2022 року у справі №380/5173/20 зробив правовий висновок, згідно якого правова норма абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III не містить посилань на будь-яку величину похибки, а прямо вказує на наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, та не передбачає інакшого трактування.

Колегія суддів Верховного Суду визнала помилковими твердження скаржника про те, що встановлена законодавством 2% величина похибки повинна враховуватися при обчисленні загальної величини перевищення вагових параметрів над нормативними не лише при обчисленні плати за проїзд автомобільними дорогами, а й при застосуванні адміністративно-господарського штрафу, оскільки такі твердження не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Зазначила, що перевищення вагових параметрів на 2% в порівнянні з визначеними в пункті 22.5 Правил дорожнього руху є саме понаднормативним перевищенням (а не допустимим відхиленням у перевищенні вагових параметрів, як помилково вважає позивач), проте таке перевищення не несе таких наслідків для перевізника як обов`язок оформити відповідний дозвіл та внести плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

При цьому Суд зауважує, що у пункті 30 Порядку №879 наведено формулу, за якою здійснюється розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту. Ця формула не містить необхідності включення у розрахунок жодної похибки. Законодавством не передбачено альтернативного способу обчислення перевищення вагових норм, не зазначено, що 2% величини похибки не береться до розрахунку вагових параметрів, встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху.

З огляду на правові висновки Верховного Суду у цій справі з тотожним предметом розгляду, апеляційний суд відхиляє покликання скаржника на те, що перевищення вагових параметрів на 2 відсотки в порівнянні з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху не вважається понаднормовим перевищенням, а вважається допустимим відхиленням у перевищенні вагових параметрів (величиною похибки).

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 380/8141/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 16 серпня 2022 року