Справа № 620/4972/22
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/4972/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Бородулі В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомЧернігівської обласної прокуратури
до третя особа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3
про за участю сторін від позивача від третьої особи визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ОСОБА_1 , ОСОБА_2
У С Т А Н О В И В:

Чернігівська обласна прокуратура звернулася до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 5100 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Чернігівська обласна прокуратура зазначає, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі №620/4901/21 наказом керівника Чернігівської обласної прокуратури від 04.02.2022 № 27к наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури від 22.04.2021 № 272к скасовано. Поновлено ОСОБА_3 з 23.04.2021 в органах прокуратури та на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області, про що повідомлено державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом від 28.06.2022 № 07-355вих-22. Позивач уважає, що рішення суду було виконано Чернігівською обласною прокуратурою ще до відкриття провадження у справі, однак постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. від 07.07.2022 у цьому виконавчому провадженні накладено на Чернігівську обласну прокуратуру штраф у розмірі 5100 гривень, за невиконання без поважних причин рішення. Такі дії відповідача вважає протиправними, а постанову такою що підлягає скасуванню, оскільки остання прийнята не в межах законодавчо встановлених норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач, у встановлений судом строк надіслав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що постанова про застосування штрафу щодо боржника прийнята в межах та у спосіб, що встановлено Законом України «Про виконавче провадження». Окрім того, відповідач зазначив, що з наданих боржником та стягувачем документів убачається, що ОСОБА_3 поновлено з 23.04.2021 в органах прокуратури на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області, діяльність якої було припинено 15.03.2021 у зв`язку із перейменуванням у Чернігівську окружну прокуратуру Чернігівської обласної прокуратури, що не може вважатись повним фактичний виконанням рішення суду.

Від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній, зокрема, посилається на вимоги ст. 235 Кодексу законів про працю України, яка передбачає, що працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечив, зазначивши, що дійсно його поновлено в інший орган, ніж встановлено в судовому рішенні, а саме на посаді в Чернігівській місцевій прокуратурі, яка не може вважатись рівнозначною посаді в Чернігівській окружній прокуратурі.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі №620/4901/21, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022 позов ОСОБА_3 до Чернігівської обласної прокуратури та Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправними, скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено повністю.

Зокрема, вказаним вище рішенням зобов`язано Чернігівську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_3 з 23.04.2021 у Чернігівській окружній прокуратурі Чернігівської обласної прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області.

10.06.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 69207501. Пунктом другим постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду невідкладно. Копія постанови спрямована боржнику для виконання, стягувачу до відома.

Листом від 28.06.2022 № 07-355 вих-22 Чернігівська обласна прокуратура надіслала до Відділу документи щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі, а саме: наказ від 04.02.2022 № 27к, яким поновлено стягувана з 23.04.2021 в органах прокуратури на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області.

Зважаючи на те, що стягувача поновлено на посаді в іншому органі, ніж встановлено в судовому рішенні, Відділом прийнято оскаржувану постанову про накладення на Чернігівську обласну прокуратуру штрафу в сумі 5100 грн керуючись вимогами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що порушує права позивача, Чернігівська обласна прокуратура звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Кореспондуюча норма закріплена і в частині другій статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

В частині сьомій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII закріплено, що судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 зобов`язано поновити позивача з 23.04.2021 саме у Чернігівській окружній прокуратурі Чернігівської обласної прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області, у той же час із позовної заяви та наказу керівника Чернігівської обласної прокуратури від 04.02.2022 № 27к ОСОБА_3 поновлено з 23.04.2021 в органах прокуратури та на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області.

Водночас, як було встановлено судом під час розгляду справи №620/4901/21 наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» відповідно до вимог Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», визначено перейменувати без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Чернігівської області» у «Чернігівська обласна прокуратура» із зазначенням, що цей наказ набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» відповідно до пункту 4 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

Згідно з наказом Генерального прокурора «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» від 17.02.2021 № 39, затверджено перелік і територіальна юрисдикція окружних прокуратур, до якого, зокрема, увійшла Чернігівська окружна прокуратура (з місцем розташування у місті Чернігові) Чернігівський район у межах: Березнянської селищної територіальної громади, Городнянської міської територіальної громади, Добрянської селищної територіальної громади, Киїнської сільської територіальної громади, Киселівської сільської територіальної громади, Любецької селищної територіальної громади, Михайло-Коцюбинської селищної територіальної громади, Новобілоуської сільської територіальної громади, Ріпкинської селищної територіальної громади, Седнівської селищної територіальної громади, Тупичівської сільської територіальної громади, Чернігівської міської територіальної громади.

Тобто відбулось перейменування Чернігівської місцевої прокуратури, територіальна юрисдикція якої, згідно додатку до Закону №1697-VII поширювалась, на місто Чернігів, Куликівський район, Ріпкинський район, Чернігівський район.

Наказом Генерального прокурора «Про день початку роботи окружних прокуратур» від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

Із днем початку роботи окружних прокуратур припинили свою діяльність місцеві прокуратури, в той час як зі змісту наказу Чернігівської обласної прокуратури від 22.04.2021 № 272к вбачається, що позивач був звільнений з посади прокурора Чернігівської місцевої прокуратури, тобто з органу, який на час звільнення працівника вже припинив свою діяльність.

У зв`язку з вказаним вище Чернігівський окружний адміністративний суд приймаючи рішення від 17.08.2021 у справі №620/4901/21 дійшов висновку, що позивач має бути поновлений саме до Чернігівської окружної прокуратури і саме у такий спосіб буде дотримано вимоги чинного законодавства та відновить порушене право позивача, і разом з цим, не призведе до порушення прав особи, якого поновлено на цій посаді.

Щодо посилання представника позивача на вимоги ст. 235 Кодексу законів про працю України, яка передбачає, що працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, суд зазначає, що в межах спірних правовідносин не досліджується правомірність прийнятого судом рішення про поновлення особи на посаді, спірною у цій справі є постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду та правомірність її винесення, а також відповідність нормам чинного законодавства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання па шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див, рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з викладеного, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та застосування до Чернігівської обласної прокуратури штрафних санкцій за невиконання рішення суду, а тому спірна постанова про стягнення штрафу є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Чернігівської обласної прокуратури - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Чернігівська обласна прокуратура, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, . .

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Дата складення повного рішення суду - 16.08.2022.

Суддя Ю. О. Скалозуб