Справа № 460/5661/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/5661/21 пров. № А/857/6597/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення,

суддя у І інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 09 березня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) № UA 204000/2021/000037/1 від 16 квітня 2021 року, винесене Поліською митницею Держмитслужби (далі - Митниця).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року у справі № 460/5661/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачка надала усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України (далі - МК), необхідні для визначення митної вартості імпортованого товару. Натомість відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу та не підтвердив митну вартість товару, скориговану ним за резервним методом.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено правонаступником Митниці - Рівненською митницею, яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що декларантом позивачки до митного оформлення згідно з митною декларацією (далі - МД) UA204120/2021/054097 від 15 квітня 2021 року було заявлено до митного оформлення легковий автомобіль AUDI ТТ, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2021. Фактурна вартість цього транспортного засобу становила 64500 EUR. Його митну вартість було визначено декларантом за основним методом на рівні 2 162 504,38 грн (за курсом НБУ на дату подання - 64600 EUR).

Під час проведення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару було встановлено, що декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати вартості транспортного засобу. Окрім того, у графі 31 МД виробником товару зазначено «AUDI»,DE, а під час митного огляду на транспортному засобі встановлено напис AUDI SPORT GmbH.

Висновок експертного дослідження №898 від 15 квітня 2021 року суперечить підпункту 6.3.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 у частині зазначення року виготовлення транспортного засобу.

З огляду на наведене декларанту було направлено електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленого рівня митної вартості.

На письмову вимогу Митниці декларантом додатково надано:

1) 15 квітня 2021 року о 18:11:58 рахунок-фактуру (інвойс) від 13 квітня 2021 року № 129125;

2) 15 квітня 2021 року о 18:12:34 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13 квітня 2021 року № ОА761126;

3) 16 квітня 2021 року о 12:22:44 некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) від 17 березня 2021 року №0487969А05;

4) 16 квітня 2021 року о 12:38:40 платіжні документи, що підтверджують вартість товару від 08 квітня 2021 року №б/н;

5) 16 квітня 2021 року о 12:39:14 платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 16 листопада 2020 року № 201116/000702570;

6) 16 квітня 2021 року о 12:43:46 документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 15 квітня 2021 року №б/н;

7) 16 квітня 2021 року о 12:48:35 інший некласифікований документ від 16 квітня 2021 року «Переклад контракту»;

8) 16 квітня 2021 року о 13:00:31 інший некласифікований документ від 16 квітня 2021 року «дод.док.» (зокрема, рахунки від 13 квітня 2021 № 129126 та від 13 квітня 2021 року №129127);

9) 16 квітня 2021 року о 13:01:27 платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 08 квітня 2021 № б/н;

10) 16 квітня 2021 року о 14:24:15 інший некласифікований документ від 16 квітня 2021 року вих. №16 «Лист».

Листом від 16 квітня 2021 року №16 декларантом вказано, що подано усі наявні на даний момент документи для підтвердження митної вартості та висловлено прохання прийняти рішення без врахування термінів, передбачених частиною 3 статті 53 МК.

Додатково надані на вимогу митного органу документи, що стосуються оплати товару, а саме платіжні документи, що підтверджують вартість товару від 08 квітня 2021 року №б/н на суму 10000 EUR, від 08 квітня 2021 року №б/н на суму 48645,77 EUR, від 16 листопада 2020 року №201116/000702570 на суму 20000 EUR сумарно суттєво перевищують вартість товару, що зазначена в рахунку-фактурі від 13 квітня 2021 року № 129125 та свідчать про невключення до митної вартості окремих її складових.

Додатково наданий на вимогу митного органу некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) від 17 березня 2021 року №0487969А05 містить інформацію про вартість товару без ПДВ 64500 EUR та суму ПДВ (19%) 12255 EUR, яка сплачена та підлягатиме поверненню після здійснення експорту та надання необхідних документів. Тобто на момент митного оформлення вартість транспортного засобу становить 76755 EUR.

Додатково наданий на вимогу митного органу некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) від 17 березня 2021 року №0487969А05 містить інформацію про послуги, вартість на які виставляється окремим рахунком, а саме 1890,77 EUR оплата вартості зимових коліс. Крім того декларантом додатково надано рахунок від 13 квітня 2021 року № 129127, відповідно до якого вартість чотирьох вживаних зимових коліс становлять 1890,77 EUR. Витрати на придбання товару за рахунком від 13 квітня 2021 року № 129127 не включено до митної вартості товару.

Наданий на вимогу митного органу рахунок від 13 квітня 2021 року № 129126 містить інформацію про вартість послуг щодо міжнародного затвердження, пов`язаного із транспортним засобом AUDI ТТ, номер кузова НОМЕР_1 , а саме 280 EUR. Витрати на надання послуг за рахунком від 13 квітня 2021 року № 129126 не включено до митної вартості товару.

Враховуючи вказані обставини, після опрацювання наданих разом з МД та додатково наданих на вимогу митного органу документів 16 квітня 2021 року Митницею прийнято Рішення №UA204000/2021/00003 7/1. Відповідно до положень частини 4 статті 57 МК митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно із приписами статті 64 МК та визначено з урахуванням додатково наданих декларантом документів у розмірі 2 642 063,83 UAH або 78925,77 EUR, а саме 76755 EUR (вартість товару відповідно до договору купівлі транспортного засобу від 17 березня 2021 року №0487969А05) + 1890,77 EUR (вартість додаткової комплектації відповідно до рахунку від 13 квітня 2021 року № 129127) + 280 EUR (вартість надання додаткових послуг, пов`язаних з транспортним засобом за рахунком від 13 квітня 2021 року № 129126).

Випуск у вільний обіг транспортного засобу здійснено за МД від 16 квітня 2021 року №UA204020/2021/055410 із застосуванням декларантом права, визначеного пунктом 7 статті 55 МК. Сума додатково нарахованих митних платежів внаслідок коригування митної вартості транспортного засобу становить 153 396,22 грн.

Вважає, що оспорюване Рішення було прийняте Митницею з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 відповідно до договору з «Audi Zentrum Ingolstandt» (Angebots - № 0487969А05 від 17 березня 2021 року ) придбала вживаний автомобіль марки «Audi» TTRS, 2021 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 . За умовами договору ціна вказаного транспортного засобу нетто становила 64 500 EUR, а його ціна брутто - 76 755 Євро. Після експорту ПДВ у розмірі 12255 EUR повертається покупцю. Витрати на комплект зимових коліс у сумі 1890,77 EUR формуються окремо.

Для здійснення оплати за вказаний автомобіль продавцем було надано рахунок № НОМЕР_2 від 13квітня 2021 року на суму 64500,00 EUR.

Під час митного оформлення зазначеного транспортного засобу декларантом в інтересах ОСОБА_1 за основним методом до Митниці було подано МД № UA 204120/2021/054097, до якої додано:

рахунок-фактуру № 129125;

декларацію країни відправлення 21DE28E7;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу ;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

висновок експертного дослідження № 898 від 15 квітня 2021року;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару.

За результатами опрацювання поданих декларантом документів Митницею було сформовано письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів у зв`язку із тим, що у відповідача виникли сумніви щодо заявлення декларантом до митного оформлення не усіх необхідних відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб. При цьому заначено, що документи, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Окрім того вказано, що виробник транспортного засобу, зазначений у декларації, не співпадає із фактичним виробником, а експертний висновок містить неточності у частині зазначення року виготовлення транспортного засобу.

Відтак було запропоновано надати митному органу договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписки з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Водночас було повідомлено декларанта про наявність у митного органу інформації з мережі інтернет по те, що вартість товару, що відповідає декларованому за виробником, технічними характеристиками, торгівельною маркою, моделлю, календарним роком виготовлення, комплектацією встановлено на рівні 73750 EUR.

У відповідь на це декларантом було надано Митниці договір, за яким придбавався вказаний транспортний засіб, платіжні доручення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, довідку про транспортні витрати та повідомлено, що фактичні витрати покупця склали 64600 EUR.

За наслідками опрацювання наданих декларантом додаткових документів Митницею 16 квітня 2021 року було прийнято оспорюване Рішення № UA204000/2021/000037/1 та оформлено картку відмови у митному оформленні товарів у зв`язку з прийняттям рішення щодо коригування митної вартості. Рішення обґрунтоване тим, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем визначеним декларантом оскільки додатково надані на вимогу митного органу документи, що стосуються оплати товару, а саме: платіжне доручення від 08 квітня 2021 року б/н на суму 10 000 EUR, від 08 квітня 2021 року б/н на суму 48645,77 EUR, від 16 листопада 2020 року №201116/000702570 сумарно суттєво перевищують вартість товару, що зазначено в рахунку фактурі від 13 квітня 2021 року №129125 та свідчать про невключення до митної вартості окремих її складових. Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 17 березня 2021 року № 0487969А05 містить інформацію про вартість товару без ПДВ 64500 EUR та суму ПДВ 19% - 12255 EUR, яка сплачена та підлягає поверненню після здійснення експорту та надання необхідних документів. Тобто на момент митного оформлення вартість транспортного засобу становить 76755 EUR. У зазначеному договорі є також інформація про послуги, вартість за які виставляється окремим рахунком № 129127 на суму 1890,77 EUR оплата комплекту зимових коліс, яку не включено до митної вартості товару. Не включено до митної вартості також витрат за надання послуг за рахунком від 13 квітня 2021 року № 129126 на суму 280 EUR. Митниця володіє інформацією щодо вартості транспортного засобу відповідно до договору купівлі транспортного засобу від 17 березня 2021 року № 048796А05 на рівні 76755 EUR, а також вартості товару включено витрати додаткової комплектації відповідно до рахунку від 13 квітня 2021 року № 129127 на суму 1890,77 EUR та вартість надання додаткових послуг, пов`язаних з транспортним засобом «Audi» TTRS , кузов № НОМЕР_1 , а саме 280 EUR за рахунком від 13 квітня 2021 року № 129126, з врахуванням положень статті 64 МК.

Заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана митницею у зв`язку з невключенням до неї складових відповідно до документів, додатково наданих декларантом на вимогу митного органу.

За результатом проведеної, відповідно до положень частини 4 статті 57 МК процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятої до застосування (згідно з положеннями глави 9 МК) інформації про вартості операції щодо ідентичних, подібних ( аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МК), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, визначених у статтях 58-63 МК, митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно з положеннями статті 64 МК, з урахуванням документів, додатково наданих декларантом на вимогу митного органу Числове значення вартості транспортного засобу, з урахуванням курсу валют, встановленого Національним банком України на день подання митної декларації до митного оформлення, становить 2 642 063,83 грн або у валюті рахунку, за якою подано МД, 78925,77 EUR, а саме 76755 EUR (вартість товару відповідно до договору купівлі транспортного засобу від 17 березня 2021 року № 0487969А05) + 1890,77 EUR (вартість додаткової компенсації відповідно до рахунку від 13 квітня 2021 року № 129127 ) + 280 EUR (вартість надання додаткових послуг, пов`язаних з транспортним засобом, за рахунком від 13 квітня 2021 року № 129126.

Декларантом було подано нову МД №UA204120/2021/055410, де донарахована сума митних платежів склала 153 110,98 грн, після якої у зв`язку із забезпеченням сплати гарантійних митних платежів згідно з розділом Х МК з урахуванням рішення про коригування митної вартості та зазначенням у графі 43 кодів методів визначення вартості 1 та 6, транспортний засіб було випущено у вільний обіг на митну територію України.

ОСОБА_1 не погодилася із вказаним Рішенням митного органу від 16 квітня 2021 року та звернулася до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом із тим, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Таким чином, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

На думку апеляційного суду, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до МД UA 204120/2021/054097 розмитненню підлягав саме вживаний автомобіль марки «Audi» TTRS, 2021 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 . Ідентичний транспортний засіб вказаний у експортній декларації MRN21DE28E7, вартість якого на рівні 64 500 EUR підтверджена умовами договору № 0487969А05 від 17 березня 2021 року між позивачкою та «Audi Zentrum Ingolstandt».

Суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що комплект зимових коліс не підлягав декларуванню та не імпортувався в країну за МД UA 204120/2021/054097 і розмитнення вказаного товару підлягало окремому декларування та обкладанню відповідними митними платежами. Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що митний орган помилково включив до митної вартості імпортованого автомобіля суму 1890,77 EUR згідно з рахунком № НОМЕР_4 .

Водночас апеляційний суд вважає вірним твердження суду першої інстанції про те, що платіжне доручення в іноземній валюті № 201116/000702570 від 16 листопада 2020 року на суму 20000,00 EUR підтверджує проведення оплати контрагенту позивачки «Audi Zentrum Ingolstandt» за товари чи послуги для особистого споживання згідно з рахунком (Invoice AR15314 від 13 листопада 2020 року) і не може свідчити про проведення нею оплати за умовами договору № 0487969А05 від 17 березня 2021 року.

Водночас у зв`язку із поверненням позивачці після перетину території Євросоюзу 19 % ПДВ у сумі 12 255 EUR та з урахуванням того, що за умовами договору № 0487969А05 від 17 березня 2021 року ПДВ не включався у ціну товару, у митного органу не було підстав для включення цієї суми у митну вартість імпортованого позивачкою автомобіля.

Відтак, на думку апеляційного суду, у суду першої інстанції були необхідні передумови для висновку про те, що декларантом обґрунтовано у графі 28 при розрахунку митної вартості транспортного засобу вказано його вартість у сумі 64500 EUR із витратами на транспортування 100 EUR, що включені до його митної вартості, та про безпідставність тверджень митного органу, як на підставу коригування задекларованої самою позивачкою митної вартості, про невключення усіх її складових.

Водночас апеляційний суд підкреслює, що сама по собі сплата коштів у день складання рахунку чи у інший день після оформлення такої фактури не змінює правове регулювання, що міститься у частині 1 статті 49 МК, відповідно до якої митною вартістю є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а отже сам факт безпосереднього здійснення внесення коштів покупцем на користь продавця не є визначальним для визначення митної вартості товару.

Водночас, з урахуванням приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судом апеляційної інстанції враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 803/1112/17 про те, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля, квитанцій), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Поза тим, як зазначено у частині 1 статті 64 МК, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (частина 2 статті 64 МК).

Згідно із пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Відтак суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що оспорюване Рішення Митниці не містить посилань на раніше визнані митними органами митні вартості всупереч наведеним правовим нормам.

Також слід наголосити на тому, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що Митницею не доведено правомірність проведеного оспорюваним Рішенням коригування заявленої ОСОБА_1 вартості імпортованого транспортного засобу із застосуванням резервного методу, а отже про його протиправність та необхідність скасування.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі № 460/5661/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
С. П. Нос