Справа № 752/14977/17
Суддя: Плахотнюк К. Г.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/1/22
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Під час судового розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені ним та ОСОБА_2 у порядку адміністративного судочинства позовні вимоги щодо скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказали про те, що 12.05.2008 року відділом приватизації житла Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації видано розпорядження №34162 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 . На виконання цього ж розпорядження підготовлено свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира передавалася у спільну часткову власність: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в рівних долях.

Свідоцтво про право власності на житло позивачами, як і іншими користувачами квартири АДРЕСА_1 не отримано. Стверджував, що зазначене свідоцтво і не може бути отримане, оскільки видано з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зверталися до відділу приватизації з заявою про передачу у власність квартири АДРЕСА_1 тому, як з 1997 року не проживають на території України.

Відповідно до правил пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Правилами ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Статтями 5,19 КАС України визначено: що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист; юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема - спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) , дій чи бездіяльності , крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Правилами статті 4 КАС України визначено значення терміну публічно-правовий спір - спір , у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функці; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які подлягають в наступному.

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Так, судом встановлено, що Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження органу приватизації №34162 від 12.05.2008 року на підставі заяви наймача ОСОБА_2 на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.145).

Відділом приватизації житла Голосіївської районної державної адміністрації 12 травня 2008 року видано свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване у реєстрову книгу №3726 - 31 травня 2008 року.(а.с.144).

За даними зазначеного вище свідоцтва, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в рівних долях.

Судом також встановлено, що видане 12 травня 2008 року Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією свідоцтво про право спільної часткової власності громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 власниками не отримано.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі, звертаючись до суду з позовом, мають намір захистити житлові права, а також заперечують правомірність передачі у спільну часткову власність житлового приміщення, що перебуває у користуванні наймачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , оскільки кожен із них не звертався з такою заявою до відповідачів, а наймачка ОСОБА_4 не проживає у житловому приміщенні з 1997 року.

За змістом статтей 1,8 Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду», наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члениїх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

За правилами статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Позивачі, звернулись до суду для вирішення в порядку адміністративного судочинства спору, щодо правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень розпорядження про приватизацію, і як наслідок - свідоцтва про право власності.

Проте, відносини з приводу приватизації наймачем квартири державного житлового фонду, внаслідок чого йому та іншим користувачам, як власникам видано свідоцтво про право власності на цю квартиру, є приватноправовими, а спори у них підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Отже, спірні правовідносини є відносинами з передачі квартири з державної власності у приватну власність, результатом чого є набуття у приватну власність об`єкта нерухомого майна.

На думку суду, правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із житлових відносин.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених прав, що виникають із цивільних (житлових) відносин, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 ЦПК України, ст.ст. 4,5,19,238,239 КАС України, суд -

ухвалив

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, закрити.

Роз`янити позивачам у справі, що заявлений ними спір підлягає до вирішення у порядку цивільного судочинства.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя: Плахотнюк К.Г.