Справа № 420/13627/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13627/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та зобов`язати відповідача вжити заходів щодо проведення спеціального розслідування по факту смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 працював лікарем у медичному пункті військової частини НОМЕР_2 з 17.12.2018 року. 05 травня 2021 в результаті перенесеної коронавірусної хвороби COVID-19 чоловік позивачки помер. Позивач звернулась до відповідача з проханням надати розпорядження про створення комісії для проведення спеціального розслідування факту смерті внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 лікаря військової частини полковника медичної служби у відставці ОСОБА_2 .. Однак відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення спеціального розслідування..

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо проведення спеціального розслідування по факту смерті ОСОБА_2 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 вжити заходи щодо проведення спеціального розслідування по факту смерті ОСОБА_2 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано доказів того, що смерть ОСОБА_2 настала причино-наслідковому зв`язку із нещасним випадком, професійним захворюванням чи аварією на виробництві. Апелянт наголосив, що підстав для проведення службового розслідування відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.04.2019 року № 337, немає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були подружжям, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.7).

Згідно записів у військовому квітку серії НОМЕР_3, ОСОБА_2 22 травня 2005 року звільнений у відставку за станом здоров`я.

ОСОБА_2 працював лікарем у медичному пункті військової частини НОМЕР_2 з 17.12.2012 року відповідно до запису у трудовій книжці (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок двобічної вірусно-бактеріальної пневмонії, що підтверджене лікарським свідоцтвом про смерть № 56 та свідоцтвом про смерть від 06 травня 2021 року серії НОМЕР_1 (а.с. 8, 13-14).

Також у лікарському свідоцтві про смерть № 56 у графі «Інші суттєві стани, які сприяли смерті, але не пов`язані із захворюванням чи його ускладненням є яке безпосередньо є причиною смерті» зазначено стан після перенесеної короновірусної хвороби COVID-19.

11 червня 2021 року через свого представника позивач звернулась до командира військової частини НОМЕР_2 із запитом про надання розпорядження про створення комісії для проведення спеціального розслідування факту смерті внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 лікаря військової частини полковника медичної служби у відставці ОСОБА_2 (а.с.15).

Листом від 16 червня 2021 року командир військової частини НОМЕР_2 надав відповідь, якою зазначив, що підстав для проведення спеціального розслідування по факту смерті внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.04.2019 року № 337 - немає (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 06.05.2021 року причиною смерті ОСОБА_2 стала двобічна вірусно-бактеріальна пневмонія. Хвороба що призвела до смерті - прогресуюча серцево-легенева недостатність, гострий респіраторний дистрес синдром, двобічна вірусно-бактеріальна пневмонія. А також, у п. 11 інші суттєві стани, які сприяли смерті, але не пов`язані із захворюванням чи його ускладненням, яке безпосередньо є причиною смерті, вказано «стан після перенесеної коронавірусної хвороби COVID-19». Тобто, керівник закладу охорони здоров`я, в якому працював медичний працівник, смерть якого настала внаслідок інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб, мав не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання інформації про випадок смерті медичного працівника надати повідомлення згідно з додатком 2 у паперовій формі: територіальному органу Держпраці; робочому органу Фонду; уповноваженому органу управління або наглядовій раді закладу охорони здоров`я (у разі її утворення). Отже, по факту смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків військова частина мала вжити заходів для ініціювання проведення спеціального службового розслідування та вжити відповідні заходи для інформування Держпраці та Фонду соціального страхування, що відповідачем зроблено не було. При цьому суд вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 цієї ж частини і статті Кодексу встановлює, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень, згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, визнання протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Під час визначення предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові ж відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За обставинами справи, позивач просить зобов`язати відповідача як колишнього роботодавця її померлого чоловіка, вжити заходи щодо проведення спеціального розслідування по факту смерті ОСОБА_2 у відповідності до приписів Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, а саме шляхом направлення повідомлення до Держпраці та видачі розпорядження про створення комісії для проведення спеціального розслідування.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові по справі № 580/1780/19 від 27 травня 2020 року, справи про оскарження актів спеціального розслідування нещасних випадків зі смертельним наслідком розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується життя і здоров`я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (стаття 275 Цивільного кодексу України), або виникають із трудових правовідносин.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача направлені на ініціювання спеціального розслідування за наслідком смерті її чоловіка, за результатами якого складається акт, зазначений спір також стосується життя і здоров`я фізичної особи та, на переконання колегії суддів, має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

В даному випадку, основною метою є вирішення спору приватно-правового характеру щодо встановлення певного юридичного факту (професійного захворювання на виробництві), який не пов`язаний з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому цей спір має приватно-правовий характер, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у 2005 році чоловік позивача звільнений з військової служби у відставку. З 2012 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу, а не на службу, лікарем до медичного пункту Військової частини НОМЕР_2.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 не проходив публічну службу у Військовій частині, а тому зазначений спір не може розглядатись як такий, обставини якого виникли під час проходження публічної служби.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Наведені положення КАС України в контексті ухваленого рішення про закриття провадження у цій справі зумовлюють право позивача на подання до апеляційного суду заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Додатково колегія суддів звертає увагу позивача, що відповідно до п.14 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, комісія із спеціального розслідування утворюється Держпраці та/або її територіальним органом. Крім того, Порядком № 337 чітко передбачено право члена сім`ї потерпілого звертатись до органу Держпраці із заявою про проведення розслідування в разі відмови роботодавця від його проведення.

Керуючись ст.ст.238, 239, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції, та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко