Справа № 190/674/22(2-а/190/9/22)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 190/674/22(2-а/190/9/22)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року

в адміністративній справі №190/674/22 (2-а/190/9/22) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову серії ПН МДН №003342 від 27.05.2022 року, яка була винесена П`ятихатським сектором Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення на громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 203 КУпАП, визнано протиправним та скасовано рішення П`ятихатського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 31.05.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення по цій справі, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення, було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України №259 від 18.03.2020 в редакції станом на 18.03.2020, замість чинної на момент виникнення спірних правовідносин редакції вказаної постанови станом на 07.08.2021, що призвело до неправильного висновку суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови серії ПН МДН №003342 від 27.05.2022. Крім того, відповідач також вказує про те, що судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано тих обставин, що прокол ПР МДН №003350 від 27.05.2022 та постанова ПН МДН №003342 від 27.05.2022 містять інформацію про права та обов`язки, тому оскільки позивачу було вручено копії оскаржуваних документів, а також позивач проставляла свої підписи в оскаржуваних документах, то відповідно була ознайомлена зі змістом своїх прав та обов`язків. При цьому, позивачем не висловлювалась вимога про надання правової допомоги або перекладача під час складання оскаржуваних рішень, під час спілкування не виникали мовні перепони, позивач чітко розуміла та усвідомлювала що відбувається та вільно спілкувалась з посадовими особами П`ятихатського сектору. Про обставини володіння позивачем українською мовою на достатньому рівні та відсутності потреби у присутності перекладача, на думку відповідача, також свідчить те, що у протоколі ПР МДН №003350 від 27.05.2022 у графі «пояснення особи, щодо якої складено протокол» міститься письмове пояснення позивача, викладене українською мовою та підписане особистим підписом позивача.

Заслухавши пояснення представника апелянта, і позивача по справі, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення вимог апелянта та для скасування рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року, виходячи з нижченаведених підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації (а.с.10) та з 30 грудня 2021 року перебуває на території України.

ОСОБА_1 (Дідик) народилася в м. П`ятихатки Пятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.17) та станом на вересень 1996 року проживала на території України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.19), її матір ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Граничний термін перебування ОСОБА_1 на території України спливав 29 березня 2022 року.

27.05.2022 головним спеціалістом П`ятихатського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області Кравець А.В. за порушення правил перебування іноземних громадян на території України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП №003350 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, згідно якого громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 порушила правила перебування на території України. Зміст ст.63 Конституції України, зміст ст. 268 КУпАП роз`яснено щодо права користування юридичною допомогою, виступати рідною мовою і користування послугами перекладача, про що свідчить підпис ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та заперечень (а.с. 71).

У вказаному протоколі також зазначені пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких, позивач вказує: «З протоколом не згодна тому, що мною особисто були вчасно подані документи ОСОБА_3 начальнику паспортного столу особисто в руки до кінця січня 2022 р. Зараз він пояснює, що їх в нього немає».

На підставі протоколу серії ПР МЗП №003350 завідувачем П`ятихатського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області винесена постанова серії ПН МДН №003342 від 27.05.2022 року відносно ОСОБА_1 , якою на останню накладено адміністративне стягнення за перебування на території України з порушенням терміну перебування, понад 90 діб, що є порушенням ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень (а.с.27).

31.05.2022 року начальником П`ятихатського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області Борець В. постановлено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , яким вирішено: примусово повернути позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано покинути територію України у термін до 27.06.2022 (а.с. 73).

З даним рішення позивач ознайомилась, отримала його копію, про що свідчить її особистий підпис. Крім того, зобов`язується не пізніше 27.06.2022 року залишити територію України.

Правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Частиною третьою статті 9 Закону №3773-VI встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно з ст.1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (частина третя статті 26 Закону №3773-VI).

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (частина четверта статті 26 Закону №3773-VI)

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону №3773-VI).

За приписами статті 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Вказані положення Закону №3773-VI кореспондуються з положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (далі Інструкція).

Пункт 5 Розділу І Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

В даному випадку, судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач востаннє здійснила в`їзд на територію України за внутрішнім паспортним документом громадянина Російської Федерації 30.12.2021, та з того часу з України не виїжджала, чим порушила вимоги ст. 4, ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, колегія суддів враховує, що із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач не зверталась, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримувала, посвідками на тимчасове або постійне проживання не документувалась, зареєстрованого шлюбу з громадянином України не має, дітей громадян України, матір`ю яких зареєстрована позивач також не має.

Доказів протилежного позивачем не надано, так як і не надано належних та допустимих доказів вчинення нею дій з легалізації свого перебування на території України.

Крім того, матеріали даної справи не містять та позивачем не наведено доказів, що остання підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З доводів позивача слідує, що остання вважає неможливим повернення до країни походження (Російської Федерації) з огляду небезпечність перетину кордону з Російською Федерацією внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що спірним рішенням про примусове повернення позивачу надано варіативність дій з метою залишення території України, зокрема виїхати або до країни походження (Російської Федерації), або до третьої країни.

При цьому, позивач не вказує про наявність об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали виїзд позивача з території України до третьої країни.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно встановив, що на час прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення позивач дійсно не мала документів на право проживання в Україні.

Натомість суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про неправомірність рішення примусове повернення з огляду на те, що посадовою особою, якою прийнято спірне рішення, начебто не з`ясовувався намір ОСОБА_1 щодо оскарження рішення, не роз`яснювалось право мати захисника, відсутні дані про повідомлення про центр надання правової допомоги, не залучався перекладач.

Такий висновок суду першої інстанції спростовується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме протоколом ПР МДН №003350, відповідно до якого позивачу роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, зміст ст. 268 КУпАП, зокрема роз`яснено право користування юридичною допомогою, виступати рідною мовою і користування послугами перекладача, про що свідчить підпис ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та заперечень (а.с. 71).

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посадові особи П`ятихатського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення від 31.05.2022 року відсутні.

Щодо правомірності постанови серії ПН МДН №003342 від 27.05.2022 року про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 203 КУпАП визначає адміністративним правопорушенням, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи встановлено та не спростовано учасниками справи, що граничний термін перебування ОСОБА_1 на території України спливав 29 березня 2022 року, натомість на момент складання 27.05.2022 протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №003350 та постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №003342 позивач перебувала на території України без документів на право проживання в Україні, чим порушила вимоги ч. 1, 3 ст. 3, ст. 4, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вказані обставини свідчать про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 203 КУпАП та, як наслідок, про правомірність спірної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №003342.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача на положення Постанови Кабінету Міністрів України №259 від 18.03.2020 в редакції, яка була чинною станом на 18.03.2020, оскільки з 07.08.2021 та станом на момент в`їзду позивача на територію України та на момент винесення спірної постанови серії ПН МДН №003342 діє нова редакція вказаної постанови Кабінету Міністрів України, яка не передбачає будь-яких обмежень щодо можливості застосування заходів адміністративного впливу до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позову підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 272, 288, 310, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року у справі №190/674/22 (2-а/190/9/22) скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку, встановленому ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.М. Іванов