Справа № 640/9477/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року м. Київ № 640/9477/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправними та скасування податкових

повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (юридична адреса: 03039, м. Київ, просп. Науки, 8, фактична адреса: 03039, м. Київ, вул. Івана Огієнка, 15-А, ідентифікаційний код - 32104254, еmail: ) (далі - позивач, ТОВ «ЕКО», Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному міста Києва позов до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса місцезнаходження: 04119, м. Київ, Дегтярівська, 11 г, код ЄДРПОУ - 44082145, електронна поштова скринька: ) (надалі - відповідач, ЦМУ ДПС по роботі з великими платниками податків), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.12.2020 № та № .

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем прийнято протиправні рішення про застосування штрафних санкцій за не ведення обліку товарних запасів на складі та/або на місці їх реалізації на загальну суму 119 418,01 грн; не зберігання контрольної стрічки; на надання документів під час проведення перевірки у порушення вимог п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

Позивач вважає висновки контролюючого органу необґрунтованим, оскільки суб`єкт господарювання не зобов`язаний зберігати первинні документи на товар безпосередньо в торговельному залі чи в складському приміщенні іншого призначення, а акт перевірки не містить посилань на факт реалізації позивачем необлікованих товарів, як і не містить копію чека. Стосовно надання документів позивач зазначив, що вимога контролюючого органу щодо подання документів не стосувалась документів, необхідних для проведення фактичної перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/9477/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві з обґрунтуванням позивача не погодився та просив суд у задоволенні позову відмовити. Останнім зазначено, що на запит перевіряючих підприємством відмовлено у наданні контрольної стрічки за 01.08.2020. За результатами фактичної перевірки ТОВ «ЕКО» встановлено відсутність первинних документів на підакцизну продукцію, яка зазначена у відомостях про зняття залишків, тобто у магазині знаходились у реалізації надлишки продукції на яку відсутні документи про облік та походження. Окрім того, до перевірки ТОВ «ЕКО» не надано оборотно-сальдову відомість по рахунку № 281, документи (копії), які підтверджують облік походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (магазині). Таки чином, відповідачем переконаний, що у результаті перевірки прийнято правомірно податкові повідомлення-рішення, а підстави для їх скасування відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Працівниками відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління з перевірок фінансових операцій та спеціального законодавства Офісу великих платників податків ДПС була проведена фактична перевірка у магазині, що належить ТОВ «ЕКО» за адресою: м. Київ, проспект Науки, 8.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки №157/28010/07-04-02/РРО/32104254 від 27.11.2020, в якому зазначено такі порушення.

В ході перевірки встановлено, що в магазині не ведеться в порядку, встановленого законодавством, облік товарних запасів, які продаються в магазині. Також перевіряючим не надані документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходились у місці продажу (магазині). На запит від 20.11.2020 № 1 про зняття залишків товарно-матеріальних цінностей та надання реєстрів бухгалтерського обліку, в яких відображено рух/надходження/вибуття щодо товарів (алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів) та первинних документів (копій), які підтверджують господарські операції по придбанню та реалізації товарів, керуюча магазином відмовилась від їх надання, чим порушено вимоги пункту 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України. Про що складено акт про відмову у наданні документів до перевірки.

Зняттям залишків ТМЦ, проведеним працівником магазину в присутності перевіряючих, встановлено неоприбуткування алкогольних напоїв та пива на загальну суму 119 418,01 грн, чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».

Також перевіркою встановлено, що підприємством не забезпечено зберігання в магазині контрольної стрічки за 01.08.2020, чим порушено пункт 10 статті 3 Закону № 265. На запит перевіряючих роздрукувати або надати в електронній формі стрічку керуюча магазину відмовилась.

За результатами розгляду акта перевірки Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.12.2020:

№ , згідно з яким застосовано до ТОВ «Еко» штрафні (фінансові) санкції у сумі 239 346,02 грн, а саме: 238 836,02 грн (119 418,01 грн х 2) за здійснення реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та 510 грн (17 грн х 30) за незабезпечення зберігання контрольної стрічки;

№ , згідно з яким застосовано до ТОВ «Еко» штрафні (фінансові) санкції у сумі 2040,00 грн (повторне протягом року) за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю здійснення реалізації товарів, які необліковані у встановленому порядку.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням від 16.03.2021 № 6000/6/99-00-06-03-02-06 Державною податковою службою України у задоволенні скарги відмовлено.

З урахуванням наведеного, вважаючи прийняті податкові повідомленням-рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У п.75.1 ст.75 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Загальні умови і порядок контролю за додержанням суб`єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги) встановлені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 10, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

створювати контрольні стрічки у паперовій та/або електронній формі і забезпечувати їх зберігання:

на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) - протягом трьох років;

на програмних реєстраторах розрахункових операцій у разі здійснення розрахункових операцій у режимі офлайн відповідно до цього Закону - до моменту передачі електронних розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків до фіскального сервера контролюючого органу;

вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996), згідно ст.1 якого бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону № 996).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 996, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до того ліквідації.

Частиною другою статті 8 Закону № 996 передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Положеннями частини п`ятої статті 8 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV встановлено, що підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Відповідно до частини шостої статті 8 Закону № 996, керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Частиною першою статті 9 Закону № 996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом першим частини третьою статті 9 Закону № 996, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (частина п`ята статті 9 Закону № 996).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, з метою якісного ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, первинні документи - накладні від постачальників зберігаються за місцем ведення бухгалтерського обліку, а не за місцем реалізації товарів.

Суд зазначає, що факт відсутності первинних документів у місці реалізації товарів не доводить склад порушення Товариством п.12 ст.3 Закону № 265/5, оскільки не свідчить про те, що позивачем не ведеться облік товарних запасів на складах та /або за місцем їх реалізації.

Суд зазначає, що у розділі V Закону №265 (стаття 20) передбачена відповідальність до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не свідчить про неналежне ведення обліку товарних запасів на складі магазину і за місцем їх реалізації та застосування фінансових санкцій.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 7 серпня 2018 року у справі №825/10/17, від 4 вересня 2020 року у справі № 2а-12445/11/2670, від 4 листопада 2020 року у справі №400/2733/18.

Варто звернути увагу, що статтею 20 Закону № 265/95 передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

З вказаного слідує, що обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону №265/95, є факт реалізації необлікованих товарів (вручення їх покупцеві або надання в розпорядження), а розмір штрафних санкцій залежить від ціни фактично реалізованого товару, який не облікований належним чином.

Суд погоджується з позивачем, що жодних доказів щодо здійснення реалізації позивачем необлікованих товарів суду надано не було.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі № 806/2402/16 та від 07.10.2020 у справі № 806/2796/17.

Окрім того, надлишок або нестача товарно-матеріальних цінностей встановлюються за даними бухгалтерського обліку на початок звітного періоду та на певний звітний (поточний) період. Нестачу чи надлишок товару можна виявити лише при проведені інвентаризації, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період, яка під час здійснення перевірки не проводилася.

Про зазначене ТОВ «ЕКО» повідомляло контролюючий орган листом від 19.11.2020 на запит від 18.11.2020 щодо зняття фактичних залишків ТМЦ станом на початок проведення перевірки. Позивач, за встановлених обставин справи, правомірно вказав у відповіді на запит про надання документів на відсутність окремого запиту на проведення інвентаризації.

Разом з тим, у відомості, складеній представниками контролюючого органу в ході проведення фактичної перевірки, не зазначено залишки запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізація) запасів за визначений період, що взагалі виключає можливість стверджувати про необліковування позивачем товару.

Таким чином, визначення застосування податковим органом штрафних санкцій з урахуванням вартості товарів, які, на думку контролюючого органу, не обліковані, є необґрунтованим.

Суд також зазначає, що первинними документами підтверджується надходження до ТОВ «ЕКО» за адресою: м. Київ, проспект Науки, 8, товарних позицій, вказаних у відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ) станом на 19.11.2020 та 20.11.2020, відповідно до наявних у матеріалах справи договорів поставки, додаткових угод, товарно-транспортних накладних, податкових накладних та видаткових накладних, оформлених у ході господарських відносин з ТОВ «Фірма «Дісна», ПП «Стар Трейд 1», ТОВ «Тедіс Україна», ТОВ «Марвел ТД», ТОВ «СТС-ГРУП», ТОВ «Олга-Логістик».

З урахуванням наведеного, податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2020 в частині штрафу у розмірі 238 836,02 грн за порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є протиправним.

В частині ненадання на вимогу контролюючого органу контрольної стрічки, суд вказує таке.

Так, абзацом 27 статті 2 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (Закон №265/95-ВР) визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 10 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані створювати контрольні стрічки у паперовій та/або електронній формі і забезпечувати їх зберігання:

на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) - протягом трьох років;

на програмних реєстраторах розрахункових операцій у разі здійснення розрахункових операцій у режимі офлайн відповідно до цього Закону - до моменту передачі електронних розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків до фіскального сервера контролюючого органу;

Одночасно згідно з абзацом другим статті 7 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.

При цьому, порядок передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби (далі за текстом - Порядок) затверджений наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 2012 за № 1057, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 року за № 1744/22056 (далі за текстом - Наказ № 1057).

Вказаний Наказ № 1057 також визначає Вимоги щодо створення контрольної стрічки в електронній формі у реєстраторах розрахункових операцій та модемів для передачі даних (далі за текстом - Вимоги).

Цими Вимогами встановлюються критерії щодо створення контрольної стрічки в електронній формі в реєстраторах розрахункових операцій для різних сфер застосування та вимоги до модемів, за допомогою яких реєстратори розрахункових операцій передаватимуть дані в електронній формі дротовими або бездротовими каналами зв`язку згідно з технологією, розробленою Національним банком України.

Відповідно до Вимог контрольна стрічка в електронній формі (далі - КСЕФ) - копії розрахункових документів, а також копії фіскальних звітних чеків, послідовно сформованих реєстратором розрахункових операцій, що створені в електронній формі таким реєстратором, які зберігаються на носії контрольної стрічки у формі пакетів даних.

У свою чергу пакет даних реєстратора розрахункових операцій - набір даних, що генеруються реєстратором розрахункових операцій в електронному вигляді та містить інформацію про подію або стан реєстратора розрахункових операцій, код автентифікації повідомлення визначеного формату, що захищений від зміни та модифікації.

Відповідно до Вимог реєстратор розрахункових операцій з модемом повинен забезпечувати автоматичну із заданою сервером обробки інформації періодичністю передачу контрольно-звітної інформації до сервера обробки інформації за протоколом передачі інформації (для реєстраторів розрахункових операцій з КСЕФ та електронних контрольних- касових реєстраторів, у тому числі передачу інформації про кожен надрукований розрахунковий документ).

Таким чином, в силу п. 10 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» позивач зобов`язаний створювати контрольні стрічки у паперовій та електронній формах та забезпечувати їх зберігання на реєстраторах розрахункових операцій.

Сам факт направлення контрольних стрічок для звітності до органів державної податкової служби електронній формі, за висновком суду, не звільняє позивача від виконання вимог щодо надання таких документів на вимогу уповноважених представників контролюючого органу у межах проведення фактичної перевірки.

Щодо посилання на необхідність складення окремого податкового повідомлення-рішення щодо застосування штрафної санкції за порушення п. 10 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідно до п. 58.2 ст. 58 ПК України, форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015 затверджено «Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» (далі - Порядок).

Так, п. 2, 3, 9 Порядку передбачено, що у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення, зокрема, за формою «С» - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10).

Податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення від 28.12.2020 № стосується порушення ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та включає санкцію у вигляді штрафу з двох підстав, беручи до уваги, що відповідачем належним чином складено розрахунок штрафних санкцій до акту перевірки, що дозволяє ідентифікувати розмір штрафу за кожним порушенням, на думку суду, складення одного податкового повідомлення-рішення не зумовлює його протиправність та не є підставою для скасування за таких підстав.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 28.12.2020 № є протиправним та підлягає скасуванню в частині штрафної санкції у розмірі 238 836,02 грн.

Стосовно обставин ненадання документів на запит контролюючого органу, суд відмічає таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Порядок надання платниками податків документів контролюючим органам саме під час перевірок врегульовано ст. 85 ПК України.

Згідно з п. 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронному вигляді, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.

Відповідно до п. 85.4 статті 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

При цьому, згідно пункту 85.6 статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Мотивуючи вимогу про надання копій документів в рамках проведення перевірки, фіскальний орган зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у порядку, встановленому саме ст. 85 ПК України, що у протилежному випадку є порушенням з боку податкового органу норми прямої дії ст. 19 Конституції України.

Так, як вбачається з матеріалів справи, інспекторами Усенко О. та Барановою О. складено запит від 18.11.2020 на адресу ТОВ «ЕКО» про надання документів у строк до 19.11.2020 на підставі п.п. 20.1.2, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2, п. 85.8 ст. 85 ПК України, зокрема первинних документів, які підтверджують господарські операції щодо придбання та реалізації товарно-матеріальних цінностей за перевіряємий період; останнього акту інвентаризації ТМЦ, проведеної в магазині; облікові залишки ТМЦ (алкогольних, тютюнових виробів та пива) на перевіряємому об`єкті станом на 01.07.2020 та на 18.11.2020; оборотно-сальдову відомість по рах. 282/281 станом на 18.11.2020; контрольні стрічки за період 01.08.2020.

Позивач в свою чергу повідомив листом від 19.11.2020, що вимога щодо надання контрольних стрічок є безпідставною, оскільки такі стрічки формуються у електронному вигляді та відображаються у контролюючому органі. Стосовно первинних документів та оборотно-сальдової відомості зазначено, що первинна документація не зберігається на торгових точках, а облік по окремих магазинах не здійснюється.

У зв`язку з ненаданням документів контролюючими складено акт № 73/07-04-02 від 27.11.2020 про порушення вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Суд відмічає, що пунктом 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2040 гривень.

Аналізуючи надані позивачем пояснення у листі від 19.11.2020 суд відмічає, що зазначені представником ТОВ «ЕКО» обставини щодо відсутності первинних документів у магазині та особливостей ведення обліку по рахункам не вказують на відсутність можливості надання до перевірки запитуваних документів та необхідної податкової інформації взагалі.

При цьому, перелік документів, що витребовувався у запиті відповідає завданню перевірки та правовим підставам її проведення, а також частково був наданий позивачем до суду в обґрунтування позовних вимог. Про поважність причин ненадання таких документів на час здійснення перевірки позивач не зазначив.

Однак, у порушення п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, як це вбачається з акту перевірки, ТОВ «ЕКО» не надано до закінчення перевірки документів, що підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки не знаходились у місці продажу, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.12.2020 № 000358070.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ТОВ «ЕКО» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2020 № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 238 836,02 грн за порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса місцезнаходження: 04119, м. Київ, Дегтярівська, 11 г, код ЄДРПОУ - 44082145, електронна поштова скринька: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (юридична адреса: 03039, м. Київ, просп. Науки, 8, фактична адреса: 03039, м. Київ, вул. Івана Огієнка, 15-А, ідентифікаційний код - 32104254, еmail: ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3582,54 грн (три тисячі п`ятсот вісімдесят дві гривні п`ятдесят чотири копійки).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко