Справа № 140/16528/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/16528/21 пров. № А/857/10608/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Денисюк Р.С. у м. Луцьк) у справі № 140/16528/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати бездіяльність протиправною щодо не призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не врахування при обчисленні пенсії стажу роботи та заробітку за періоди роботи в Російській Федерації з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 18.09.2011, з 01.09.2014 по 26.08.2016 з дня призначення пенсії;

зобов`язати призначити та виплатити пільгову пенсію за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням при обчисленні пенсії стажу роботи та заробітку за періоди роботи в російській федерації з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 18.09.2011, з 01.09.2014 по 26.08.2016, з дня призначення пенсії 26.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що із відповіді відповідача від 09.07.2021 йому стало відомо, що пенсія призначена відповідно до Тимчасової угоди від 13.03.1992 в сфері пенсійного забезпечення, без врахування його стажу та заробітку за роботу в районах Крайньої Півночі у період 1987-1991 роках, 2007-2016 роках на підставі поданих відповідних довідок. Вважає, протиправними дії відповідача щодо не призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком 2 так як, виходячи із вимог чинного законодавства та характеру його роботи, у нього є необхідний стаж та умови для її призначення. Також звертає увагу на неправомірність дій відповідача щодо не зарахування йому до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі та неврахуванням відповідних довідок про заробітну плату при обрахунку розміру пенсії. Вказує на те, що всі необхідні документи ним були подані при первинному призначенні пенсії в 2016 році, а тому саме з вказаного періоду повинно бути здійснено відповідні перерахування пенсійних виплат

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 26.11.2021 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи жовтень-грудень 2014 року та неврахуванні при обчисленні пенсії заробітної плати, отриманої ним за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та з 01.10.2014 по 31.12.2014 включно. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.10.2014 по 31.12.2014 включно, врахувати при обчисленні пенсії, отриману ним заробітну плату за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням вказаного стажу та заробітку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.12.2021. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перерахунку пенсії відповідачем 02.12.2021 за заявою позивача від 26.11.2021 протиправно не було зараховано до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи жовтень-грудень 2014 року та не враховано при обчисленні пенсії заробітну плату за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року. В іншій частині дії при відповідача відповідають вимогам Закону.

Також суд зазначив, що позивачу будо достовірно відомо про те, на яких умовах йому було призначено пенсію в 2016 році, при цьому вказане рішення позивачем ніколи не оскаржувалося та не ставилося під сумнів і на даний час воно є чинним. Більше того, позивачу неодноразово, як свідчать матеріали пенсійної справи, проводились перерахунки заробітної плати, в тому числі і по довідках про його заробітку плату в Російській Федерації.

Позивачем до відповідача не подавались заяви про перехід з одного виду пенсії на інший і будь-які рішення з даного приводу ним не приймалися. Подана позивачем заява стосувалась виключно перерахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату, долучених ним до заяви.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що на момент первинного звернення за призначенням пенсії він мав прав о на пільгову пенсію за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з- урахуванням положень Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Крім цього вважає, що протиправно не було включено для обчислення розміру пенсії зазначені ним періоди.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

З 26.08.2016 за заявою позивача йому призначено пенсію по віку (вид пенсії 107), що підтверджується протоколом № 506 від 25.11.2016. Загальний трудовий стаж визначено 32 роки 10 місяців, із них робота в районах Крайньої Півночі - 21 рік 9 місяців 2 дні (а.с.18-22).

На підставі нових довідок про заробітну плату, позивачу проведено перерахунок пенсії на протязі 2017 року (Розпорядження від 19.04.2017 та від 01.11.2017).

Позивач в 2021 році звертався до відповідача із заявою про пенсійне забезпечення.

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 09.07.2021 № 6322-5382/3-02/8-0300/21 ОСОБА_1 було роз`яснено підстави призначення йому пенсії та вказано, що з 11.02.2021 проведено перерахунок призначеної пенсії із розрахунку стажу 32 роки 9 місяців 28 днів. Крім того повідомлено, що для обчислення пенсії враховано середньомісячний заробіток за періоди з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.07.2000 по 31.07.2016, з врахуванням заробітної плати по Україні (а.с.17).

26.11.2021 позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії, де просив врахувати його заробіток за 2014-2016 роки та 2008-2009 роки (а.с.59).

Відповідачем 02.12.2021 проведено позивачу перерахунок пенсії з 01.12.2021, що підтверджується рішенням № 88. Розмір пенсії визначено в сумі 5051,66 грн.

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо призначення пенсії та її обрахунку протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, спірним питанням зокрема у цій справі є, бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічні умови призначення пенсії працівникам зайнятих на роботах по Списку 2 на пільгових умовах визначені ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частинами 1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Відповідно до ст. 1 Тимчасової угоди від 15.01.1993 між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення (далі - Тимчасова угода) громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Статтею 2 цієї Угоди визначено, що при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.

Згідно зі статтею 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01 січня 1991 року У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 352/200/16-а.

Разом з цим, як зазначив суд першої інстанції, що відповідно до ч.ч 2, 3 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тобто, за змістом даних норм пенсія призначається один раз, а у разі набуття права особою на інший вид пенсії приймається відповідне рішення про переведення на інший вид пенсії.

Як слідує з матеріалів справи позивачу на момент подання заяви про призначення пенсії в 2016 році виповнилося 55 років. На підставі поданої ним заяви від 26.08.2016 ОСОБА_1 протоколом № 506 від 26.11.2016 було призначено пенсію по віку.

При цьому в поданій Пенсійному фонду заяві позивач просив призначити йому пенсію за віком. До даної заяви долучено було відповідні документи, які підтверджують стаж роботи позивача та довідки про заробітну плату.

Умовою призначення даної пенсії за віком у 55 років, яка зазначена у протоколі, стала його робота в районах Крайньої Півночі.

Отже, як вбачається із вказаних вище документів позивачу було призначено пенсію на підставі Тимчасової угоди від 15.01.1993, по ній же і здійснювалось виплата пенсії.

Вказане свідчить про те, що позивачу будо достовірно відомо про те, на яких умовах йому було призначено пенсію в 2016 році, при цьому вказане рішення позивачем ніколи не оскаржувалося та не ставилося під сумнів і на даний час воно є чинним. Більше того, позивачу неодноразово, як свідчать матеріали пенсійної справи, проводились перерахунки заробітної плати, в тому числі і по довідках про його заробітку плату в російській федерації.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що умови призначення пенсії за Списком № 2 та по Тимчасовій угоді, на момент призначення пенсії позивачу у 2016 році, були ідентичними (вік 55 років та наявність стажу роботи за певних умов та в районах Крайньої Півночі). Призначення пенсії по Тимчасовій угоді виключає можливість призначення пенсії по Списку №2.

Більше того, позивачем до відповідача не подавались заяви про перехід з одного виду пенсії на інший і будь-які рішення з даного приводу ним не приймалися, а подана позивачем заява стосувалась виключно перерахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату, долучених ним до заяви.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною щодо не призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати здійснити таке призначення до задоволення не підлягають.

Щодо позовних в частині неврахування при обчисленні розміру пенсії стажу та заробітку за час його роботи в Російській Федерації то колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для частково задоволення з оглядну на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) після 01 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 ст. 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 676/6166/16-а та від 14.11.2019 у справі № 676/6166/16-а.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач 26.11.2021 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням його заробітку за 2008-2011 роки, 2014-2016 роки до якої ним було долучено довідки про заробітну плату за ці роки, датовані 2021 роком.

Згідно із записів трудової книжки вбачається, що позивач в період 2008-2011 років, 2014-2016 років працював в районах Крайньої Півночі Російської Федерації.

Крім цього, ним для проведення перерахунку було долучено довідки про заробітну плату від 28.06.2021 №02/1-423 за періоди роботи з 2008 року по 2011 рік та № 272 від 18.06.2021 за періоди роботи із вересня по грудень 2014 року та за 2015-2016 роки.

Із розрахунку стажу роботи позивача, яка є додатком до даного рішення вбачається, що відповідачем фактично зараховано весь стаж його роботи на підставі наявних в трудовій книжці записів, в тому числі його робота в районах Крайньої Півночі, які в своїй позовній заяві позивач просить зарахувати.

Відповідачем до стажу роботи позивача лише не зараховано період його роботи з жовтня 2014 року по грудень 2014 року.

Разом з цим, із запису № 40 трудової книжки вбачається, що позивач із 01.09.2014 по 04.08.2015 працював у ТзОВ «Новоуренгойская Буровая Компания» Вказана обставина також підтверджується довідкою про заробітну плату № 272 від 18.06.2021 та довідкою про особливий характер роботи від 25.10.2016 № 565.

Відтак, позивачем належними доказами підтверджено період його роботи за жовтень-грудень 2014 року у російській федерації, а тому вказаний період повинен бути зарахований до страхового стажу роботи.

Що стосується інших періодів роботи позивача в російській федерації з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 18.09.2011, вересень 2014 року, з 01.01.2015 по 31.08.2016 (останній місяць перед зверненням за призначенням пенсії), то вони відповідачем при розрахунку стажу роботи враховані.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення про перерахунок пенсії позивачу) встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Абзацами четвертим, п`ятим ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обумовлено, що для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Саме за нормами вказаної статті здійснювалось обчислення пенсії позивачу.

Як вбачається із долученого до справи розрахунку заробітної плати, для розрахунку пенсії позивачу була врахована заробітна плата з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.07.2000 по 31.07.2016.

При цьому із даних розрахунків вбачається, що при обчисленні пенсії не було враховано періоди з 26.05.2012 по 31.12.2013, так як за цей період в матеріалах пенсійної справи відсутні відповідні довідки по заробітній платі, та і позивач не просить вказаний період брати до уваги.

Що стосується неврахування відповідачем заробітку позивача за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року, то суд першої інстанції вірно з таким не погодився, з огляду на таке.

В матеріалах пенсійної справи наявні докази того, що у вказані періоди позивач був працевлаштованим та отримував заробітну плату на підприємствах, розташованих у російській федерації. Вказане підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, довідками про уточнення специфіки роботи за вказані періоди.

Також позивачем до заяв про призначення пенсії, про перерахунок пенсії було долучено відповідні довідки про заробітну плату, отриману ним за вказані періоди (довідки б/н (а. с.32), № 272 від 18.06.2021.

Відтак враховуючи вказане вище, відповідачем при обчисленні пенсії отримана позивачем заробітна плата повинна бути врахована.

Суд вважає, що не дотримання форми довідки про отриману заробітну плату, допущеної роботодавцем не може бути підставою для відмови особі у врахуванні отриманого заробітку при обчисленні пенсії.

Відтак суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при проведенні перерахунку пенсії відповідачем 02.12.2021 за заявою позивача від 26.11.2021 протиправно не було зараховано до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи жовтень-грудень 2014 року та не враховано при обчисленні пенсії заробітну плату за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі № 140/16528/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
В. З. Улицький