Справа № 440/5071/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/5071/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за двадцять два повних календарних роки служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за двадцять два повних календарних роки служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що при звільненні з військової служби відповідач виплатив грошову допомогу при звільненні лише за два повні роки служби, тоді як його календарна вислуга у Збройних Силах України складає 22 роки 11 місяців 26 днів. Звертав увагу на те, що при звільненні у 2000 році з органів внутрішніх справ йому не виплачувалась допомога, а тому таку виплату мав провести відповідач з урахуванням повної календарної вислуги років ОСОБА_1 .

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 25-29/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що у силу пункту 7 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На переконання відповідача, позивач помилково ототожнює поняття "набутого" та "реалізованого" права на отримання грошової допомоги при звільненні. А оскільки ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у 1993 році мав право на отримання грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то сам лише факт не отримання позивачем такої допомоги не є підставою для нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 цієї допомоги за весь період служби позивача.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Рішення ухвалено у перший робочий день після завершення періоду щорічної відпустки судді.

Обставини справи

ОСОБА_1 у період з 05.08.1979 по 22.07.1983 навчався у Полтавському вищому військовому командному училищі зв`язку, з 22.07.1983 до 01.06.1993 проходив військову службу у Радянській Армії та Збройних Силах України, з 24.11.1993 до 04.04.2000 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 24.05.2019 до 28.02.2022 - знову проходив службу у Збройних Силах України /а.с. 10-13/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2022 №46 майора ОСОБА_1 , оперативного чергового групи бойового управління, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022 №49 з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), з 28.02.2022 виключено зі списків особового складу частини /а.с. 14-15/.

Цим наказом визначено, що календарна вислуга у Збройних Силах України складає 22 роки 11 місяців 26 днів та вирішено виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний прослужений рік з розрахунку за повні два роки військової служби.

У травні 2022 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив виплатити йому матеріальну допомогу при звільненні, передбачену статтею 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за повні 22 роки календарної вислуги /а.с. 18/. У заяві позивач зазначив, що допомогу при звільненні з військової служби у 1993 році та звільненні зі служби в органах внутрішніх справ у 2000 році він не отримував.

Листом від 23.05.2022 вих.№940 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні за 22 роки вислуги, оскільки при попередніх звільненнях він набув право на отримання відповідної допомоги, що виключає необхідність врахування періоду попередньої служби для обчислення розміру спірної допомоги при звільненні з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 /а.с. 19-20/.

Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).

У силу частини другої статті 15 Закону №2011-XII (у редакції на дату звільнення позивача з військової служби 01.06.1993) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Разом з цим, відповідно до статті 9 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ; у редакції на дату звільнення позивача з органів внутрішніх справ 04.04.2000) військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, у абзаці першому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (надалі - Порядок №393, у редакції на дату звільнення позивача з органів внутрішніх справ 04.04.2000) було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У свою чергу, відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII (у редакції на дату звільнення позивача з військової служби 28.02.2022) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як визначено у абзаці шостому пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII (у редакції на дату звільнення позивача з військової служби 28.02.2022), у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Так само, згідно з пунктом 7 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі - Порядок №260), у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спірним у цій справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2022 році з урахуванням попереднього терміну військової служби, а також служби в органах внутрішніх справ.

Зі змісту наведених вище положень абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та пункту 7 розділу XXXII Порядку №260 слідує, що у разі повторного звільнення з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Однак, цими нормами також передбачений виняток, за наявності якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Отже, у разі якщо особа, при попередньому звільненні набула право на отримання грошової допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні. При цьому встановлення факту набуття права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні необхідно аналізувати за законодавством, яке діяло при попередньому звільненні.

За обставин цієї справи суд встановив, що позивач 01.06.1993 звільнений з військової служби у запас за статтею 59 пункту "в" (за скороченням штатів) Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил України /а.с. 11/.

На відповідну дату звільнення з військової служби позивач на підставі наведених вище положень частини другої статті 15 Закону №2011-XII набув право на отримання грошової допомоги у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

У подальшому, позивач з 24.11.1993 до 04.04.2000 проходив службу в органах внутрішніх справ /а.с. 12/, наказом УМВС України в Полтавській області від 04.04.2000 №29о/с звільнений з органів внутрішніх справ за статтею 64 пункт "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України /а.с. 17/.

На відповідну дату звільнення зі служби в органах внутрішніх справ позивач на підставі наведених вище положень статті 9 Закону №2262-XII та пункту 10 Порядку №393 набув право на отримання грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що як при звільненні з військової служби 01.06.1993, так і при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ 04.04.2000 позивач набув право на отримання грошової допомоги при звільненні.

Викладене свідчить про те, що відповідач правомірно нарахував та виплатив позивачу при звільненні з військової служби у 2022 році грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону №2011-XII, за повні два календарні роки служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Суд вважає помилковими твердження позивача, що під час звільнення з військової служби у 1993 році та зі служби в органах внутрішніх справ у 2000 році йому не виплачувалась грошова допомога, адже наведена обставина не має визначального значення для розгляду цього спору по суті.

При цьому суд виходить з того, що позивач помилково ототожнив поняття "набуття" та "реалізації" права на отримання грошової допомоги при звільненні.

Так, обставини фактичної невиплати позивачу при звільненні з військової служби у 1993 році та зі служби в органах внутрішніх справ у 2000 році грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII та статтею 9 Закону №2262-XII відповідно, не впливають на виплату такої допомоги під час його звільнення з військової служби у 2022 році, адже визначальним є факт набуття позивачем права на отримання такої допомоги при попередніх звільненнях, а не його реалізації (отримання допомоги).

Суд повторює, що виняток, який міститься у абзаці шостому пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та пункті 7 розділу XXXII Порядку №260, пов`язує позбавлення права на повторне отримання грошової допомоги з фактом набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні, що має місце в спірних відносинах.

Подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у справах №№ 808/2990/17, 640/3835/19.

Зокрема, у постанові від 12.11.2020 у справі №640/3835/19 Верховний Суд зауважив, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є ключовим при вирішенні питання зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби.

Суд визнає помилковими посилання позивача на постанови Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 та від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, адже їх ухвалено за відмінних фактичних обставин спору. Так, спір у згаданих справах стосувався наявності у позивачів достатньої вислуги років для отримання грошової допомоги при звільненні, тоді як у цій справі спірним є набуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередніх звільненнях.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є учасником бойових дій.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Отже, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі - через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба