Справа № 520/16089/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 р. Справа № 520/16089/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В.) по справі № 520/16089/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до адміністративного суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 71 866,42 грн. із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.03.2021 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4084,68грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4084,68 грн. за період з 01.03.2018 року по 31.03.2021 року включно в сумі 150 281,22 грн. , відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року (включно), а також з 01.05.2019 року по 31.03.2021 року (включно).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року (включно), а також з 01.05.2019 року по 31.03.2021 року (включно).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не зобов`язав відповідача нарахувати суму індексації в розмірі 71 866, 92 грн. за період з 30.05.2016 по 28.02.2018, та 150 281,22 грн. за період з 01.03.2018 до 31.03.21 з урахування фіксованого щомісячного розміру.

Зазначає, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, а саме, що нарахування індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі передбачено абз. 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078. Таким чином, вважає, що набув право на щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.03.2021 включно в розмірі 4084,68 грн. , що за спірний період становить 150 281,22 грн.

Крім того, вказує, що судом не визначено конкретної суми індексації та безпідставно не стягнуто її з суб`єкта владних повноважень. Висновки суду, що зазначені дії є дискреційними повноваженнями відповідного суб`єкта владних повноважень вважає помилковими.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 з 30.05.2016 року, а з 01.07.2017 по 31.03.2021 року - у військовій частині НОМЕР_2, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 28).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.03.2021 року №61 старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення (а.с. 27).

14.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання, зокрема, довідки про розмір виплати індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016 по 31.03.2021, а також розрахунок належної йому індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016 по 31.03.2021 із зазначенням базових місяців для розрахунку індексу споживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпеченням.(а.с.11)

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 09.06.2021 року №2263 на звернення позивача повідомлено, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ, організації, передбачених на ці цілі. Позивач отримував індексацію грошового забезпечення після 01.03.2018 в повному обсязі в сумі 6 511,57 грн. із застосуванням базового місяця березень 2018 р. (а.с. 12)

Не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 30.05.2016 по 28.02.2018, з 01.12.2018 по 31.12.2018 та з 01.05.2019 по 31.03.2021 року відповідно до вимог законодавства є протиправною, а тому обтяжив владного суб`єкта обов`язком нарахувати та виплатити спірну індексацію за вказані періоди. Крім того, зобов`язав відповідача застосувати місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно не проводилися нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення з квітня 2018 року по листопад 2018 року (включно), посилаючись на те, що індексацію слід проводити саме з грудня 2018 року, оскільки перевищення порогу індексації в 103% відбулося в жовтні 2018 року, а індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року. Також суд першої інстанції відмовив в позові щодо бездіяльності відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті індексації в період січень - квітень 2019 року, оскільки зазначені виплати здійснені суб`єктом владних повноважень.

Крім того, суд першої інстанції вважав передчасними позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 71 866,42 грн., оскільки розрахунок індексації є дискреційними повноваженнями відповідача.

Відмовляючи у зобов`язанні відповідача нарахувати індексацію в розмірі 150 281,22 грн. виходячи із розміру фіксованої щомісячної суми індексації за період з 01.03.2018 до 31.03.2021 суд першої інстанції виходив з того, такий розрахунок законодавчо не встановлений.

Враховуючи оскарження позивачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині відмови в задоволенні позову щодо нарахування щомісячної фіксованої індексації, та межі перегляду з урахуванням доводів апеляційної скарги, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).

Положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу положень Закону №2011-XII та Закону №1282-ХІІ убачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Спірним у цій справі є, зокрема, питання правомірності нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.03.2021 року у фіксованому розмірі, а також визначення конкретної суми індексації, яка підлягає стягненню.

Так, 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою було підвищено розмір тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, та затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

При цьому, колегія суддів ураховує, що відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постанові від 19 травня 2022 року у справі №380/11404/21.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 р. становив 101,1%, в квітні 2018 р. становив 100,8%, в травні 2018 р. - 100,0%, в червні 2018 р. - 100,0%, в липні 2018 р. - 99,3%, в серпні 2018 р. - 100,0%, в вересні 2018 р. - 101,9%, в жовтні 2018 р. - 101,7%.

Отже величина індексу споживчих цін у період з березня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%.

Відтак, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді цього ж року, а величина індексу споживчих цін з 1 березня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищила порогу інфляції у розмірі 103 відсотка, вірним в висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача в період з березня по листопад 2018 року.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.05.2022 у справі № 400/4491/20, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що за період з 01.01.2019 по 30.04.2019 відповідачем нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - березень 2018, тобто, порушення прав позивача в цій частині позовних вимог не підтверджено.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування щомісячної фіксованої індексації в період з 01.12.18 по 31.12.2018 та з 01.05.2019 по 31.03.2021 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі ґрунтуються на положеннях Порядку №1078 в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Так, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок №1078 у період існування спірних правовідносин (з 01 березня 2018 року до 28 січня 2019 року) не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації».

Зазначений термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078, однак, лише в редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року.

Саме такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.06.2022 у справі № 520/4061/21.

Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення судом першої інстанції при задоволенні позову конкретно визначеної суми індексації, яка підлягає стягненню колегія суддів вважає помилковими.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації покладається на відповідача, тому позовні вимоги в частині визначення судом конкретної суми індексації не підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на власний розрахунок сум індексації колегія суддів відхиляє, оскільки він не може слугувати належним та допустимим доказом підтвердження суми індексації грошового забезпечення, та фактично є суб`єктивним баченням позивача щодо такого розрахунку.

Враховуючи встановлені по справі обставини, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 з нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.11.2019 та з 01.01.2019 по 30.04.2019, наявності підстав для застосування фіксованої суми індексації за період з 01.03.2018 по 31.03.2021, а також визначення конкретної суми індексації, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 по справі № 520/16089/21 в частині відмови в задоволенні позову- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій