Справа № 340/5687/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа №340/5687/20

адміністративне провадження № К/990/19847/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів - Білак М.В., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Фонду соціального захисту інвалідів України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №340/5687/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, Міністерства соціальної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Громадська спілка "Всеукраїнська спілка інвалідів Чорнобиля" про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, Міністерства соціальної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Громадська спілка "Всеукраїнська спілка інвалідів Чорнобиля", у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального захисту інвалідів України при розгляді заяви про відшкодування витрат за придбання ліків та розхідних матеріалів на проведення лікування як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- стягнути з Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального захисту інвалідів України на користь позивача грошові кошти у розмірі 80132.94 грн з індексацією цієї суми;

- стягнути з Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального захисту інвалідів України моральну шкоду в сумі 10000.00 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю по нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 24 жовтня 2019 року направлену Громадською спілкою «Всеукраїнська спілка інвалідів Чорнобиля» про відшкодування витрат за придбання ліків та розхідних матеріалів на проведення лікування як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 жовтня 2019 року направлену Громадською спілкою «Всеукраїнська спілка інвалідів Чорнобиля» та прийняти відповідне рішення, як то передбачено Порядком відшкодування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, витрат на лікування у закладах охорони здоров`я на території України, придбання ліків, що відсутні в таких закладах, виробів медичного призначення, протезів, крім зубного протезування дорогоцінними металами та металокерамікою, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10 червня 2019 року №912. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цією постановою суду апеляційної інстанції, Фонд соціального захисту інвалідів України звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 27 липня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а отже в розумінні частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник у касаційній скарзі не зазначив, а суд таких обставин не встановив.

Враховуючи зазначене, скаржник у касаційній скарзі покликається на наявність підстав, передбачених підпунктом «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить виняткове значення для заявника.

Суд наголошує, що з огляду на те, що поняття виняткового значення справи є оціночними, воно потребує належного обґрунтування з боку скаржника. Сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі, без відповідного підкріплення прикладами/доказами, не дає підстав для відкриття касаційного провадження.

Разом з тим, скаржником не зазначено в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, розгляд яких надав би нового, уніфікованого розуміння застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола осіб.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.

Проте наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, скаржник жодним чином не посилається на різноманітність такої практики, не зазначає норму права та правовідносини, які вона врегульовує, що потребують висновку Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.

За таких обставин, Верховний Суд зазначає, що оскільки пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте заявником таких винятків не обґрунтовано, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом попередньої інстанції, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Фонду соціального захисту інвалідів України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №340/5687/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіО.А. Губська М.В. Білак О.В. Калашнікова