Справа № 520/15211/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 р. Справа № 520/15211/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, по справі № 520/15211/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - Міноборони, МОУ, відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати протиправним п.І.VII Протоколу № 10 засідання Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань про повернення заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення учасника бойових дій.

- зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань вчинити дії щодо розгляду заяви про відновлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 направити до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року із додатками для розгляду по суті.

В обґрунтування позову стверджує, що має статус учасника бойових дій відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.11.1997, оригінал якого був втрачений. Дізнавшись, що при заповненні його особистої картки, робітником війського комісаріату не внесено відомостей про його статус учасника бойових дій, він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про відновлення вказаного статусу та отриманпя відповідного посвідчення. Незважаючи на письмові докази (відмітка у військовому квитку про видачу позивачу посвідчення учасника бойових дій; двох нотаріально завірених заяв свідків, які проходили з позивачем військову службу та які визнані учасниками бойових дій; урядові нагороди за виконання інтернаціонального обов`язку у республіці Афганістан), Комісією Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах (далі- Комісія) безпідставно повернено заяву позивача про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення, чим порушено права та інтереси позивача на отримання відповідних пільг.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі № 520/15211/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ, 03168), ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі № 520/15211/21 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована незгодою позивача з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог з підстав ненадання ОСОБА_1 документів на підтвердження його участі у бойових діях на території іншої держави чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану, оскільки він просив відповідачів видати посвідчення учасника бойових дій замість втраченого, наявність якого підтверджується як записом у військовому квитку, так і наданою копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.11.1997, а не вирішувати питання щодо надання статусу учасника бойових дій, який вже наданий йому раніше компетентними військовими органами.

Наполягає, що надані до відповідачів документи цілком підтверджували факт участі позивача у бойових діях та надання йому статусу учасника бойових дій, однак були проігноровані комісією Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань та судом першої інстанції, який помилково погодився з такою позицією відповідачів. Вважає, що неврахування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки документам на підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану, призвело до прийняття неправильного рішення, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідачі не реалізували своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 29.04.1981 по 27.06.1983 проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_5, що відносилась до Прикордонних військ КДБ СРСР.

Відповідно до записів військового квитка НОМЕР_2 позивач з 29.04.1981 працював на посаді стрілка згідно з наказом від 29.04.1981 № 133, з 07.09.1981 на посаді водія-електрика згідно з наказом від 07.09.1981 № 271, з 16.03.1982 на посаді водій-механік згідно з наказом від 16.03.1982 року № 001.

27 червня 1983 року на підставі наказу МО СРСР № 77 від 29.03.1983 ОСОБА_1 звільнений у запас. Після звільнення з 04.07.1983 перебував на обліку у Балаклійському районному військовому комісаріаті Харківської області.

Відповідно до до копії посвідчення від 12.11.1997 року серії НОМЕР_1 , виданого Балаклійським районним військовим комісаріатом Харківської області, позивач має статус учасника бойових дій.

Як зазначив ОСОБА_1 в позовній заяві оригінал посвідчення ним було втрачено, що слугувало підставою для його звернення з заявою про відновлення статусу учасника бойових дій з метою отримання посвідчення до ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 травня 2021 року документи ОСОБА_1 щодо отримання дублікату посвідчення учасника бойових дій замість втраченого ІНФОРМАЦІЯ_1 направлені на розгляд Комісії.

20 вересня 2021 року Міністерством Оборони України, документи позивача, разом з витягом із протоколу засідання Комісії повернуто на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до витягу із протоколу Комісії № 10 від 22.07.2021, у наданих до розгляду документах було відсутнє підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану.

Вважаючи, що першим відповідачем допущено протиправні дії щодо повернення заяви ОСОБА_1 про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, з огляду на ненадання позивачем документів, передбачених п. 15 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.04.2020 № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 р. за № 379/34662 (далі - Положення № 122), на підтвердження своєї участі в бойових діях на території іншої держави чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану. Також суд першої інстанції вважав надані позивачем до позову заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неналежними доказами, оскільки такі документи не відносяться до вичерпного переліку документів та не підтверджують безпосередньої участі позивача в бойових діях.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок різного тлумачення сторонами умов та порядку видачі дублікату посвідчення учасника бойових дій.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Статтею 5 Закону № 3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пунктів 2, 13 статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів);

військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.

Відповідно до пункту 1 Положення № 122 Комісії створюються: у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони) - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни.

Підпунктом "а" пункту 6 Положення № 122 визначено, що на Комісію Міноборони покладається вирішення питань, зокрема, про визнання учасниками бойових дій відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII.

Порядок видачі в Міністерстві оборони України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, а також їх замовлення, отримання, обліку встановлено Інструкцією про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.04.2020 № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 р. за № 379/34662 (далі - Інтрукція № 122).

Абзацом 3 пункту 11 Інструкції № 122 передбачено, що у разі якщо посвідчення учасника бойових дій стало непридатним до використання або було втрачено (викрадено), за заявою особи (після отримання від неї письмових пояснень щодо обставин зіпсування, втрати (викрадення)) їй видається нове посвідчення, на якому у верхньому правому куті ставиться відмітка "Дублікат".

До заяви щодо втрати (викрадення) посвідчення учасника бойових дій додаються: письмові пояснення особи щодо обставин втрати (викрадення) посвідчення; довідка про порушення або відмову в порушенні кримінальної справи за фактом втрати (викрадення) посвідчення; опубліковане оголошення в друкованих засобах масової інформації про недійсність втраченого (викраденого) посвідчення; копія непридатного до використання, втраченого (викраденого) посвідчення учасника бойових дій; копія листа талонів до непридатного для використання, втраченого (викраденого) посвідчення учасника бойових дій; непридатне до використання посвідчення учасника бойових дій; лист талонів до непридатного для використання посвідчення учасника бойових дій; копія паспорта.

Відповідно до пункту 11 Інструкції № 122 підставою для заміни посвідчення учасника бойових дій є рішення (витяг з протоколу) або завірені в установленому законодавством порядку їхні копії.

Отже, з наведеного слідує, що вказаним порядком передбачено право особи на отримання дублікату посвідчення учасника бойових дій у разі його втрати.

Колегією суддів встановлено, що 02.07.2020 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою щодо отримання дублікату посвідчення учасника бойових дій замість втраченого.

24.07.2021 адвокатом ОСОБА_4 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України адвокатські запити від 24.07.2021 № Б-4 щодо надання інформації стосовно громадянина ОСОБА_1 .

Листом від 29.07.2021 № 5102 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що документи громадянина ОСОБА_1 щодо отримання дублікату посвідчення учасника бойових дій були направлені на розгляд Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань. (а.с. 24).

Згідно з нормами абзацу 2 пункту 11 Інструкції № 122 у разі відсутності підтверджень органами військового управління та архівними установами рішень про надання особі статусу учасника бойових дій питання підтвердження надання такого статусу приймається Комісією Міноборони. Зазначене оформлюється протоколом Комісії.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні відомості на підтвердження того, що ОСОБА_1 раніше надавався статус учасника бойових дій, документи щодо вирішення питання підтвердження надання такого статусу позивачу були направлені другим відповідачем за вихідним від 19.05.2021 № 3138 до Комісії Міноборони.

У відповідності до вимог пункту 12 Положення №122 комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до Закону № 3551-XII; реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку; розглядати заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати (за потреби) пояснення осіб, які подали заяви, свідків, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил); доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження; розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій, учасника війни відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, а в разі відсутності підстав, що підтверджуються документами, - повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання; проводити засідання Комісії не рідше ніж один раз на місяць (за наявності документів).

Згідно з підпунктом 2 пункту 13 Положення №122 Комісії приймають рішення про надання особам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів: для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії: заява військовослужбовця або клопотання командира (начальника); рішення Міністра оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України) про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Також підпунктом 14 пункту 13 Положення №122 передбачено, що за відсутності в особи з незалежних від неї причин необхідних документів, які підтверджують її право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги завірені в установленому законодавством порядку показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, разом із такою особою брали участь у збройній боротьбі у складі організацій, структур та формувань, зазначених в абзаці першому цього підпункту, та отримали статус учасника бойових дій за такий період.

За правилами пункту 15 Положення № 122, крім документів, зазначених у пунктах 13 - 14 цього Положення, підставами для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни можуть бути такі документи: оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою; партизанський квиток; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака "За розмінування"; грамоти, фотографії (оригінали); газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження; історичні довідки, документи та інші архівні матеріали; документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника; документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях.

Рішення Комісії оформлюється протоколом (п. 20 Положення №122).

Колегією суддів встановлено, що позивач, звертаючись до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу дубліката посвідчення учасника бойових дій, надав: заяву від 02.07.2020; згоду на збір та обробку персональних даних; пояснювальну від 02.07.2020; копію паспорту громадянина України НОМЕР_3 ; копію картки платника податків; копію військового квитка НОМЕР_2 ; копію архівної довідки Центрального архіву Прикордонної служби РФ від 17.04.2002 № Б-2007; копію архівної довідки Центрального Прикордонного архіву ФСБ РФ від 03.03.2020 № 21/59/Б-905; копію довідки Балаклійського відділення поліції від 30.08.2019; копію дублікату посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 12.11.1997, копію відомості від 12.11.1997 № 28 на перереєстрацію посвідчень учасника бойових дій по Балаклійському району Харківської області; копії заяв та інші документи свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , усього на 12 аркушах.

Проте, Комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань за результатами засідання від 22.07.2021, на якому були досліджені зазначені документи, ухвалила повернути на доопрацювання документи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю документального підтвердження участі позивача у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану, що підтверджується витягом з Протоколу № 10 від 22.07.2021 (а.с. 45-46).

Крім того, з листа Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 20.09.2021 № 226/4173 вбачається, що Комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань дійшла висновку, що заяви та інші документи свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть підтвердити встановлення статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки не передбачені нормативно-правовими актам.

Водночас, зазначено, що запис, зроблений військовим комісаром Балаклійського районного комісаріату на сторінці 7 військового квитка заявника, про те, що «Удостоверение участника войны вручено 10.06.1989 в/ч НОМЕР_6» викликає сумнів, оскільки факт видачі такого посвідчення не підтверджується архівними довідками Центрального архіву Прикордонної служби РФ від 17.04.2002 № Б-2007 та від 03.03.2020 № 2 і 50 Б-905.

При цьому, повідомлено, що військовослужбовцям військових частин прикордонних військ (в тому числі військової частини НОМЕР_6), які приймали участь у бойових діях, вручалися довідки про право на пільги, а не посвідчення «Учасника війни», що також підтверджується документами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також, відповідно до вимог статті 6 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, в редакції, яка діяла до грудня 2013 року, бланки посвідчень "Учасника війни" та "Учасника бойових дій" були документами суворого обліку та звітності, тому у разі заміни у 1997 році посвідчення «Учасника війни» громадянина ОСОБА_1 повинно було бути вилучено та взяте на облік до Книги обліку бланків суворої звітності, яка зберігається терміном не менш ніж 50 років, а замість нього видане посвідчення «Учасника бойових дій». При цьому, витягу із зазначеної книги або інформації з архівних установ, про взяття посвідчення «Учасника війни» позивача на облік бланків суворої звітності на розгляд Комісією МО України не представлено.

Колегією суддів взято до уваги, що документи на підтвердження статусу учасника бойових дій, перелік яких визначених пунктами 13, 15 Положення №122, відсутні у позивача з незалежних від нього причин, внаслідок чого на виконання приписів підпункту 14 пункту 13 Положення №122, ОСОБА_1 було надано до відповідачів нотаріально засвідчені заяви двох свідків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), які, як встановлено колегією суддів вище, проходили в один період з позивачем військову службу та є учасниками бойових дій.

Однак, Комісією не взято до уваги зазначені вище заяви свідків, а також факт відсутності у позивача можливості надати інші документи на підтвердження статусу учасника бойових дій та відправлено вказаний вище пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 на доопрацювання без повного та належного дослідження.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України № 226/3410 від 04.08.2021, складеного за наслідками розгляду адвокатського запиту, повідомлено, що Міністерством оборони України запити до Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації (далі - ФСБ РФ) стосовно ОСОБА_1 не направлялися з причин того, що ФСБ РФ не здійснює взаємодію з територіальними органами оборонного відомства України, у зв`язку з розірванням 21.05.2015 українською стороною дії Угоди про співпрацю та взаємодії між Міністерством безпеки РФ і Службою Безпеки України від 22 липня 1997 року.

З аналізу викладеного вище слідує, що відмова у підтвердженні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ґрунтується лише на припущеннях другого відповідача щодо відсутності факту видачі посвідчення «Учасника війни» від 10.06.1989 та заміну його на посвідчення «Учасника бойових дій» серії НОМЕР_1 від 12.11.1997.

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регулюються Положенням "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. N 302 (далі - Положення № 302), (в редакції чинній станом на час видачі посвідчення позивачу «Учасника бойових дій» та яка діяла до 14.01.2009).

Відповідно до пункту 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12), на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 визначено, що учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Приписами пункту 12 Положення № 302 передбачено, що посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5 цього Положення, видаються на підставі одного з таких документів: а) учасникам бойових дій: "Удостоверение участника войны", "Свидетельство о праве на льготы", "Удостоверение" (за наявності штампа "Україна. учасник бойових дій"), довідки, видані органами Міноборони, МВС, СБ, МЗС.

Колегією суддів з копії військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого Балаклійським районним військовим комісаріатом 21.04.1981, встановлено, що позивачу видано посвідчення «Учасника війни» 10.06.1989, про що у пункті 18 міститься відмітка про отримання вказаного посвідчення 10.06.89 ВЧ НОМЕР_6.

В подальшому, ОСОБА_1 було видано посвідчення «Учасника бойових дій» серії НОМЕР_1 від 12.11.1997, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 23).

Таким чином, після видання Кабінетом Міністрів України Постанови № 302, позивачу на виконання приписів пункту 12 Положення № 302, було видано посвідчення «Учасника бойових дій» на підставі посвідчення «Учасника війни» від 10.06.1989, що свідчить про підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій ще при видачі посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.11.1997, а тому у позивача відсутній обов`язок доводити повторно перед органами державної влади свою належність до категорії осіб, що є учасниками бойових дій, оскільки ці питання вже досліджувалися під час первинної видачі вказаних посвідчень.

При цьому, в матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б свідчили на користь висновку про необґрунтованість видачі посвідчення, зокрема про те, що посвідчення видано на підставі завідомо недостовірних або сфальсифікованих відомостей.

Крім того, з наявних в матеріалах справи копій документів вбачається, що указом ош від 28 грудня 1988 року ОСОБА_1 нагороджено грамотою Президіуму Верховної Ради СРСР воїну-інтернаціоналісту за мужність та військову відвагу, проявлену при виконання інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.

30 серпня 1998 року позивач нагороджений медаллю "Воїну-інтернаціоналісту від вдячного афганського народу" відповідно до указу президента Республіки Афганістан від 15.05.1988.

Указом президента України від 14.10.1999 ОСОБА_1 нагороджено медаллю "Захисник Вітчизни".

Також в матеріалах справи містяться посвідченні приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. від 19.05.2021 заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проходили військову службу з листопада 1981 року по січень 1984 року та з 12 листопада 1981 року по 07 лютого 1984 року відповідно, у Військовій частині НОМЕР_6, яка була розташована в м. Керкі (Туркемнська РСР), що підтверджується довідками, виданими начальником штабу військової частини НОМЕР_6 14.12.1989 за № 4/1180, 30.10.1986 б/н відповідно, та приймали участь у наданні інтернаціональної допомоги Демократичної республіці Афганістан, відповідно до яких ОСОБА_1 у період з листопада 1981 року по червень 1983 року разом із вказаними особами проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 та приймав участь у бойових діях.

Вказані докумети надавалися позивачем разом з заявою про видачу дублікату посвідчення, однак були залишені поза увагою першим відповідачем.

Крім того, Комісією всупереч підпункту 14 пункту 13 Положення № 122 не враховано, що неможливість направлення запиту Міністерством оборони до ФСБ РФ стосовно ОСОБА_1 є обставиною, що не залежить від позивача, а тому завірені в установленому законодавством порядку показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто не менше двох, як того вимагає зазначений пункт Положення № 122, які в період, що потребує підтвердження, разом із такою особою брали участь у збройній боротьбі у складі організацій, структур та формувань, зазначених в абзаці першому цього підпункту, та отримали статус учасника бойових дій за такий період, мали бути використані, як належні докази на підтвердження факту участі ОСОБА_1 у бойових діях. Однак, внаслідок формального підходу Мінооборони при розгляді заяви позивача про видачу дублікату посвідчення учасника бойових дій, вищевказаним документам оцінка не надавалася взагалі.

Викладені у відзиві на позовну заяву посилання Міністерства оборони України на не відображення в документах військової частини НОМЕР_6 за 1981-1983 роки даних про знаходження ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан, не зазначення ОСОБА_1 у справах з листування по КПП, спискам військовослужбовців військової частини НОМЕР_6, перетинавших кордон в період з 1982 по 1984 роки, а також в журналі з листуванням о висилці пільгових довідок військовослужбовцями військової частини НОМЕР_6, які приймали участь у бойових діях на території Республіки Афганістан за 1987 рік та видачі пільгових посвідчень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_6, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки не відображення та/або відсутність тих чи інших відомостей у відповідних документах не свідчить про не участь позивача у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану та не може бути підставою для відмови у заміні втраченого оригіналу посвідчення учасника бойових дій, з огляду на наявність документів, які у своїй сукупності дозволяють достеменно встановити факт наявності у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Аналіз поданих позивачем до відповідачів зазначених вище та долучених до матеріалів справи документів та відомостей у сукупності, дозволяє колегії суддів дійти висновку про можливість підтвердження наявності у ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій.

За таких обставин, протиправність повернення заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення учасника бойових дій слід вважати доведеним у судовому порядку.

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно з п. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскаржених рішень (діяння) закону за критеріями п. 2 ч. 2 КАС України, який покладено відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України саме на відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, контролюючи органи не виконали.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним п.І.VII Протоколу № 10 засідання Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань про повернення заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення учасника бойових дій, як такого, що прийнятий без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно та нерозсудливо.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде саме зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року із додатками для розгляду по суті, а також зобов`язання Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань вчинити дії щодо розгляду заяви про відновлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

Згідно з п.1 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене вище, а також те, що судом першої інстанції не досліджено фактичні обставини справи, не надано належної оцінки оскаржуваним діям Мінооборони, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 по справі №520/15211/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 по справі № 520/15211/21 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним п.І.VII Протоколу № 10 засідання Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань про повернення заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення учасника бойових дій.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_7) направити до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2020 року із додатками для розгляду по суті.

Зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ НОМЕР_7) вчинити дії щодо розгляду заяви про відновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) статусу учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова