Справа № 120/3978/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 серпня 2022 р. Справа № 120/3978/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №29 від 04.04.2022 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії у відповідності до поданої заяви від 27.03.2022 з моменту звернення.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач відмовив у перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю про виплату стррахових внесків, зокрема у довідці про ззаробітну плату №15 від 10.05.2016 та акті документальної перевірки відомостей про заробітну плату №124 від 02.06.2021.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року відкрито провадження у справі та витребувано у відповідача копію оскаржуваного рішення.

28.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що питання пенсійнного забезпечення громадян України, які працювали на території Російської Федерації, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Угода поширюється на всі види пенсійного забеззпечення, які встановлені або будуть встанволені законодавством цих держав, та пеередбачає призначення пенсії за місцем їхнього проживання.

Для обчислення пенсії приймаються дані про заробітну плату за будь-які 60 місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, та за весь страховий стаж, набутий після 01.07.2000.

Зарахування до страхового стажу періодів роботи та врахування заробіної плати з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати внесків до відповідних фондів Російської Федерації.

В наданій позивачем довідці №15 від 10.05.2016 за період з серпня 2001 по грудень 2008 року відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Головним управлінням ПФР по м.Москві та Московській області проведено перевірку достовірності видачі довідки №15 від 10.05.2016 та складено відповідний акт №124 від 02.06.2021, де встановлено, що підтвердити відомості про заробіну плату , які відображені у довідці № 15 від 10.05.2016 з серпня 2001 по грудень 20011 та з січня по грудень 2007 ннеможливо, оскільки відсутні документи. В акті зазначено, що у відповідності із Федеральним Законом від 05.12.2001 №167-Ф3 «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» страхові внески в Пенсійний фонд за позивача не сплачувалися, оскільки на території Російської Федерації був тимчасово перебуваючим і не був застрахований в системі пенсійного страхування.

Також відповідач зазначив, що щодо питань подальшого виконання Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, в тому числі щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи на території Російської Федерації направлено запит до Міністерства соціальної політики.

Ухвалою суду від 04.07.2022 витребувано у відповідача інформацію з підтверджуючими доказами про те чи заяву ОСОБА_1 від 22.03.2022 року про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розглянуто або передано іншому територіальному органу Пенсійного фонду України; чи приймалось рішення № 29 від 04.04.2022 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 та яким територіальним органом Пенсійного фонду України; у разі наявнності такого рішення у відповідача-надати до суду належним чином завірену копію такого рішення.

07.07.2022 до суду надійшла витребувана інормація та копія оскаржуваного рішення від 04.04.2022, яке винесено Головним управлінням ПФУ у м.Києві.

У зв`язку із зазначеним, ухвалою суду від 08.07.2022 залучено в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16, ) та встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві 15-денний строк для надання відзиву на позов із поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

15.07.2022 до суду надійшла відповідь на відзив та копія оскаржуваного рішення від позивача.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.263 КАС України, у сравах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, оскільки процесуальним законом не передбачено можливості подавати відповідь на відзив у даній категорії справ, то такий до уваги судом не береться.

25.07.2022 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надійшли матеріали з електронної пенсійної справ игр. ОСОБА_1 .

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

22.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Вінницькій області (далі відповідач 1) із заявою про перерахунок пенсії відповідно до раніше поданих документів про заробітну плату за період з 01.08.2001 до 31.12.2008.

За наслідками розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві (далі- відподач 2) прийнято рішення №29 від 04.04.2022 про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Зокрема у рішенні зазначено, що питання пенсійнного забезпечення громадян України, які працювали на території Російської Федерації, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Угода поширюється на всі види пенсійного забеззпечення, які встановлені або будуть встанволені законодавством цих держав, та пеередбачає призначення пенсії за місцем їхнього проживання.

Для обчислення пенсії приймаються дані про заробітну плату за будь-які 60 місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, та за весь страховий стаж, набутий після 01.07.2000.

Зарахування до страхового стажу періодів роботи та врахування заробіної плати з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати внесків до відповідних фондів Російської Федерації.

В наданій позивачем довідці №15 від 10.05.2016 за період з серпня 2001 по грудень 2008 року відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Головним управлінням ПФР по м.Москві та Московській області проведено перевірку достовірності видачі довідки №15 від 10.05.2016 та складено відповідний акт №124 від 02.06.2021, де встановлено, що підтвердити відомості про заробіну плату , які відображені у довідці № 15 від 10.05.2016 з серпня 2001 по грудень 20011 та з січня по грудень 2007 ннеможливо, оскільки відсутні документи. В акті зазначено, що у відповідності із Федеральним Законом від 05.12.2001 №167-Ф3 «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» страхові внески в Пенсійний фонд за позивача не сплачувалися, оскільки на території Російської Федерації був тимчасово перебуваючим і не був застрахований в системі пенсійного страхування.

Згідно довідки про заробітну плату для нарахування пенсії ЗАТ «Інвестиційно-будівельна компанія «Нове будівництво» №15 від 10.05.2016 позивачу виплачувалася заробітна плата з серпня 2001 року по грудень 2008 року.

Відповідно до акту документальної перевірки відомостей про заробітну плату №124 від 02.06.2021 Головного управління ПФР №9 по м.Москві та Московській області Шестопал прийнятий на роботу в ЗАТ «Інвестиційно-будівельна компанія «Нове будівництво» згідно наказу №479 від 14.08.1998 року.

Розрахунково-платіжні відомості по заробтній платі за період 2001 рік та 2006-2007 роки організація не надала ( не збереглись). В розрахунково-платіжних відомостях за 2002-2005, 2008 роки вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалася за вказаний період роботи та відповідає даним довідки №15.

Відповідно до висновків акту перевірки підтвердити дані про заробітну плату за період з серпня 2001 по грудень 2001 та з січня 2006 по грудень 2007 неможливо у зв`язку із відсутністю документів.

Відомості про заробітну плату за періоди: з 01.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2008 по 31.12.2008 вказані у довідці №15 достовірні.

У відповідності із Федеральним Законом від 05.12.2001 №167-Ф3 «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» страхові внески в Пенсійний фонд за позивача не сплачувалися, оскільки на території Російської Федерації був тимчасово перебуваючим і не був застрахований в системі пенсійного страхування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Судом встановлено, що 27.02.2021 позивач досяг пенсійного віку (60 років), у зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У червні 2021 року позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.06.2021.

07.07.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком з більшого заробітку на підставі довідки ЗАТ "Инвестиционно-строительная компания "Новое строительство" про заробітну плату № 15 від 10.05.2016.

За результатами розгляду заяви позивача пенсійний орган прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії з огляду на те, що відповідно до акта документальної перевірки від 02.06.2021 № 124 відомостей про заробітну плату за період з серпня 2001 року по грудень 2008 року, головним управлінням ПФУ по м. Москві та Московській області встановлено, що страхові внески в пенсійний фонд Російської Федерації за позивача не відраховувались, оскільки заявник не був застрахований в системі обов`язкового пенсійного страхування та був тимчасово перебуваючим.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Саме підприємство-страхувальник несе відповідальність за несплату страхових внесків, оскільки саме воно здійснює нарахування та сплату страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Водночас невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами..

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка і лише в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж особи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання додаткових документів необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17.

Записами за №№ 1-4 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 підтверджується, що в період з 14.08.2001 по 12.02.2009 позивач працював на різних посадах у ЗАТ "Инновационо-строительная компания "Новое Строительство" (Російська Федерація, Московська область, Красногорський район, с. Петрово-Дельнее).

При цьому відомості про роботу позивача на вказаному підприємстві містять усі необхідні записи, а саме дату прийняття/звільнення, займану посаду, дату звільнення з роботи із зазначенням причин і посиланням на статтю (пункт) закону, реквізити наказів по підприємству, на підставі яких внесено відповідні записи. Окрім того, записи скріплені підписом уповноваженої особи та завірені печаткою підприємства.

Тобто трудова книжка позивача, як основний документ про трудову діяльність працівника, підтверджує факт його роботи за період з 2001-2009 роки.

Вказане додатково підтверджується довідкою ЗАТ "Инновационо-строительная компания "Новое Строительство" № 15 від 10.05.2016 про заробітну плату позивача для нарахування пенсії за період з серпня 2001 року по грудень 2008 року.

Крім того, суд звертає увагу, що в акті від 02.06.2021 № 124 документальної перевірки відомостей про заробіток Головне управління ПФР по м. Москві та Московській області дійшло висновку про достовірність відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2008 по 31.12.2008, які відображені у довідці від 10.05.2016 № 15.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що рішення відмову у перерахунку пенсії позивача від 04.04.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує, що у рішенні від 12.12.2019 у справі "Romeva v. North Macedonia" Європейський суд з прав людини зауважив, що немає підстав вважати, що заявниця повинна нести відповідальність за неправильну оцінку чиновниками її пенсійного запиту. Навпаки, саме недостатня старанність фонду в належному збиранні та зберіганні відповідних даних призвела до помилкового рішення. У цій справі вирішальним аргументом для Європейського суду з прав людини став той факт, що скасування рішення про призначення пенсії ґрунтувалося не на нових доказах, а на переоцінці наявних. Виходячи із цього, Суд дійшов висновку, що був порушений справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу й необхідністю захисту основних прав людини, а також що тягар, покладений на заявницю, виявився надмірним. Отже, мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях ЄСПЛ дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини усправі, суд доходить висновку про те, що позов підялгає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №29 від 04.04.2022 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії у відповідності до поданої заяви з 22.03.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16, ).

Повне судове рішення складено 11.08.2022.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна