Справа № 120/687/22-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 серпня 2022 р. Справа № 120/687/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ходи Д.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Чернілевської Р.В.,

представника відповідача: Їжаківської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Вінницької обласної прокуратури (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неправомірне нарахування відповідачем заробітної плати в частині надбавки за вислугу років за період з 01.12.2020 по 31.10.2021, яка, на думку позивач, повинна була нараховуватись у відповідності до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру», яка є спеціальною нормою права у спірних відносинах.

Ухвалою від 24.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 14.02.2022 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання на 14.03.2022.

22.02.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила щодо задоволення заявлених вимог та вказала про наступне.

У встановлений судом строк представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначила, що на виконання рішення ВОАС від 03.11.2020 у справі №120/1891/20-а ОСОБА_1 з 30.04.2020 поновлено на посаді прокурора процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області (регіональної прокуратури) та органах прокуратури. Разом з тим, відповідач звернула увагу суду, що станом на день подання відзиву на позов, рішення кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про успішне проходження позивачем атестації до відповідача не надходило. Тому, на переконання відповідача, ОСОБА_1 не переведено до Вінницької обласної прокуратури Вінницької області та він не набув функцій цієї новоствореної прокуратури, а відтак не має права на отримання заробітної плати відповідно до норм ч.3 ст.81 ЗУ №1697-VII.

Крім того, представник відповідача зазначила, що фінансування органів прокуратури України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період. Водночас прокуратура Вінницької області уповноважена здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділена повноваженнями самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати працівників прокуратури та виплачувати її у більшому розмірі, ніж це передбачено постановою №505.

Також, стороною відповідача звернуто увагу на те, що оплата праці прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур і окружних прокуратур регулюється нормами ст.81 ЗУ "Про прокуратуру" з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-р/2020 від 26.03.2020.

У зв`язку з тим, що позивача не призначено, не переведено до обласної прокуратури, перерахунок заробітної плати у відповідності до вимог ст.81 ЗУ "Про прокуратуру" неможливий.

Ухвалою суду від 31.05.2022 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №120/14973/21-а.

Ухвалою від 26.07.2022 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 03.08.2022.

Ухвалою від 03.08.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та за згодою сторін вирішено розпочати розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, а також усних пояснень наданих під час судового розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву, а також в усних поясненнях наданих по суті заявлених позовних вимог. Звернула увагу на те, що оцінка правомірності застосування положень постанови КМУ №505 при обчисленні заробітної плати прокурорам надана Верховним Судом, зокрема, в постанові від 26.05.2022, прийнятій по справі №540/1268/21, в постановах від 14.07.2022, прийнятих по справам №240/1384/21, №160/13767/20, №600/3960/21-а.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставин та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №120/1891/20-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 у Вінницькій обласній прокуратурі на посаді, що рівнозначна тій, яку він обіймав до звільнення, з 30 квітня 2020 року.

На виконання судового рішення у справі №120/1891/20-а поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та в органах прокуратури з 30.04.2020.

Вважаючи, що з 01.12.2020 по 31.10.2021 заробітна плата позивача в частині надбавки за вислугу років повинна регулюватися та визначатись виключно ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а не Постановою Кабінету Міністрів №505 від 31.05.2012, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати в частині надбавки за вислугу років у період з 01.12.2020 по 31.10.2021 у порядку та розмірі, передбаченому ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає, що на нього розповсюджується вказана норма у зв`язку з тим, що судовим рішенням він був поновлений на посаді у Вінницькій обласній прокуратурі, хоча, фактично, він з 30.04.2020 обіймав посаду прокурора процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області.

Натомість відповідач вважає, що положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не поширюються на позивача, оскільки ця норма поширюється лише на оплату праці прокурорів, які успішно пройшли атестацію та їх переведено до обласної прокуратури, що у спірних правовідносинах не мало місця. Таким чином, оплата праці позивачу, який не був переведений до обласної прокуратури у разі успішного проходження атестації, правомірно здійснена відповідно до Постанови № 505, а не статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

У постанові від 28.07.2022 (справа №620/1338/21) Верховний Суд, як і у справах на які покликався представник відповідача у судовому засіданні, надав відповідь на питання, чи застосовуються положення частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 за № 6-р/2020до прокурорів, які не пройшли атестацію.

Так, правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати, визначено спеціальним Законом України від 19.09.2019 за №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ), що набрав чинності 25.09.2019, яким передбачена переатестація прокурорів. Отже, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, діяла нова редакція статті 81 Закону №1697-VII.

Сам Закон № 113-ІХ визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення" Закону України від 19.09.2019 за №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону № 113-IX здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів Закону №113-ІХ, дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до31.12.2012 за №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - постанова КМУ №505), яка була чинною у оспорюваний позивачем період.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 постанови КМУ № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Водночас, ті прокурори, які пройшли позитивно процедуру атестації та за її наслідками переведені на посаду прокурора в окружну прокуратуру, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ.

Таким чином, право прокурора на отримання заробітної плати в розмірі визначеному статтею 81 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ виникає в прокурора у разі дотримання двох необхідних умов, а саме: позитивне проходження атестації та переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури або окружної прокуратури.

В даному випадку суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази позитивного проходження позивачем процедури атестації, в судовому засіданні позивач не повідомив суд про існування таких доказів. В свою чергу, представник відповідача підкреслила, що ОСОБА_1 не завершив процедуру атестації.

В контексті наведеного суд враховує правову позицію Верховного Суду. Так, суд касаційної інстанції звернув увагу, що положеннями пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.

Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону №113-ІХ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 р. у справі № 540/1268/21.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, сформульованої у цьому рішенні (абзаці одинадцятий підпункту 2.2 пункту), заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Таким чином, Конституційний Суд України дав тлумачення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, яка водночас відповідно до іншого рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 р. №5-р(II)/2020 вказує на те, що за новим конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Конституція України, як неодноразово зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 21.09.2021 у справі №160/6204/20, від 13.10.2021 у справі № 560/4176/19, від 26.11.2021 у справі № 200/14545/19-а, віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Тобто, Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, на яке посилається позивач, стосується приписів статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону №1697-VII зі змінами в редакції Закону №113-ІХ без обмежень у цій справі, пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в "новоутворені"/"оновлені" прокуратури (відповідно до Закону №113-ІХ).

Як встановлено Вінницьким окружним адміністративним судом у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 120/4448/21-а, зобов`язано Офіс Генерального прокурора визначити кадрову комісію, яка має розглянути матеріали проходження ОСОБА_1 першого етапу тестування за результатами іспиту у формі тестування, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2020 та Постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №120/1891/20-а, а також рішенні Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4448/21-а, для вирішення питання про допуск ОСОБА_1 до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, призначення йому часу (дати) проходження другого етапу тестування.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зі змісту мотивувальної та резолютивної частини постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 120/4448/21-а вбачається, що станом на дату його прийняття, ОСОБА_1 не пройшов процедуру атестації (не отримав позитивного рішення про проходження атестації).

Більш того, в матеріалах справи відсутні рішення кадрової комісії стосовно позивача про успішне проходження ним атестації в ході реформування органів прокуратури ухвалене після прийняття вищезгаданої постанови суду апеляційної інстанції, що в свою чергу є визначальною підставою для переведення прокурора на посаду прокурора в обласну прокуратуру.

Отже, позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови КМУ №505.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.10.2020 р. справі №826/18228/16, від 14.09.2021 у справі № 320/1874/19, від 26.05.2022 у справі №540/1268/21, від 14.07.2022 у справах №240/1384/21, №160/13767/20, №600/3960/21-а, від 28.07.2022 у справі №620/1338/21.

Приймаючи до уваги відсутність рішення про успішне проходження атестації позивачем, суд не вбачає обґрунтованими твердження позивача, що відповідачем було порушено конституційне право позивача на працю та її гідну оплату, оскільки в цьому випадку, в контексті спірних правовідносин, дії відповідача, зокрема щодо нарахування та виплати позивачеві надбавки за вислугу років за період з 01.12.2020 по 31.10.2021 згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 за № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» - узгоджувалися із вимогами чинного законодавства.

Суд не може визнати обґрунтованими доводи позивача, який вважає, що на нього розповсюджується стаття 81 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з тим, що судовим рішенням він був поновлений на посаді в Вінницькій обласній прокуратурі.

Вказані доводи не спростовують відсутності факту успішного проходження позивачем атестації. При цьому, як зазначалось, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.07.2022 у справі №620/1338/21, дійшов висновку, що, у випадку, якщо позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та постанови КМУ №505.

Відтак, заявлені позивачем вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому заробітної плати, а саме надбавки за вислугу років, розрахованої в порядку та розмірах, визначених положеннями статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 протягом періоду з 01.12.2020 по 31.10.2021, а також стягнення з відповідача недоплаченої суми відповідної надбавки у визначеному ним розмірі не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені судом обставини справи, а також доводи та заперечення сторін, суд вважає, що під час розгляду даної адміністративної справи відповідач виконав покладений на нього обов`язок і на спростування тверджень позивача довів суду правомірність своїх дій в межах спірних правовідносин.

Як наслідок, суд робить висновок, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Вінницька обласна прокуратура (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 12.08.2022

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна