Справа № 160/8460/22
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2022 року Справа № 160/8460/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,-
20.06.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріплей» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару від 02.05.2022 року №UA110130/2022/000029/1.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.02.2019 року між ТОВ «Ріплей» та компанією «Beauadd CO., LTD» укладено зовнішньоекономічний контракт №1903-01 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту. Згідно з пунктом 2.1. контракту поставки здійснюються на умовах згідно правил ІНКОТЕРМС за редакцією 2010 року, які мають обов`язковий характер для сторін у рамках цього контракту. Конкретні умови поставки партії товару зазначаються у Специфікації до цього контракту. З метою митного оформлення товару, позивач 02.05.2022 року подав відповідачу електронну митну декларацію №UA110130/2022/005884, разом з усіма документами, які підтверджують митну вартість товару, що підтверджується відповідними відомостями у графі 44 декларацій. Проте, відповідачем були прийняті оспорювані рішення з посиланням на невідповідність поданих документів вимогам ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України. Позивач не погоджується із прийнятими рішеннями та вважає їх протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки відповідач не надав жодних аргументів та доказів того, що задекларований товар суперечить вимогам митного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з 18.07.2022 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
19.07.2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує, що тип заявленого контракту під кодом 4104 було визначено відповідачем самостійно та у разі подання неповного обсягу документів для підтвердження виробника товару Дніпровська митниця мала відмовити у митному оформленні. Окрім наведеного відповідачем необґрунтовано було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів та з цих підстав позивач наполягає на задоволенні позову.
20.07.2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» надійшли до суду клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням ( викликом) сторін та про витребування додаткових доказів у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року розглянуто клопотання представника позивача, в задоволенні заявленого клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом ( повідомленням ) сторін відмовлено.
25.07.2022 року від Дніпровської митниці надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач спростовує доводи позивача, що викладені у адміністративному позові та у відповіді на відзив та вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення Дніпровська митниця діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.
25.07.2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» надійшли пояснення щодо заперечень, в яких позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими та наполягає на задоволенні позовних вимог.
05.08.2022 року від Дніпровської митниці на виконання вимог ухвали суду надійшла частина витребуваних судом документів. Одночасно з цим відповідачем повідомлено щодо причин неможливості надання їх у повному обсязі, оскільки відповідно до ст. 11 Митного кодексу України інформація, що стосується державної митної справи, отримана митними органами, може використовуватися ними виключно для митних цілей і не може розголошуватись без дозволу суб`єкта, осіб чи органу, що надав таку інформацію, зокрема, передаватися третім особам, у тому числі іншим органам державної влади. Також зазначено, що при визначенні митної вартості товару коригування відбувається на підставі лише компільованих даних, що знеособлені.
05.08.2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» надійшли пояснення стосовно наданих Дніпровською митницею додаткових доказів у справі. Позивач наголошує на зловживанні своїми процесуальними правами відповідачем та вказує, що при здійсненні коригуванні митної вартості товару умисно не застосовуються прямі критерії виконаної поставки товару, що не відповідають прямому співставленню та, як наслідок, ведуть до завищення митної вартості товару.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріплей» зареєстровано 16.08.2011 року, основний вид економічної діяльності за кодом КВЕД 20.42 виробництво парфумних і косметичних засобів.
Так, 25.02.2019 року між ТОВ «Ріплей» (покупець) та компанією «Beauadd CO., LTD» (Корея) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №1903-01 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, що визначені в виставлених постачальником інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту.
Згідно з пунктом 5.1. контракту поставки здійснюються на умовах згідно правил ІНКОТЕРМС за редакцією 2010 року, які мають обов`язковий характер для сторін у рамках цього контракту. Конкретні умови поставки партії товару зазначаються у Специфікації до цього контракту.
На виконання умов зовнішньоекономічного контракту компанія «Beauadd CO., LTD» здійснила поставку товару: BONNYHILL маска тканинна для обличчя з екстрактом авокадо 12 000шт.; PUORELLA маска тканинна для обличчя з колагеном 6000шт.; PUORELLA маска тканинна для обличчя з екстрактом перлин 3000шт.; BARONESS заспокійливий універсальний гель Алое вера 100мл. Spout 200шт.
З метою митного оформлення ввезеного товару ТОВ «Ріплей» 02.05.2022 року подано митну декларацію №UA110130/2022/005884.
Митна вартість товарів, заявленого до митного оформлення, була визначена декларантом за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України позивачем надано: рахунки перевізника від 15.03.2022р. № 770 та від 19.04.2022р. № 184, калькуляції транспортних витрат від 27.04.2022р. № 27-04/22 та від 28.04.2022р. № 28-04/22 в розмірі 33 397, 47грн.
За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів Дніпровською митницею встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
1) декларантом контракт від 25.02.2019 року № 1903-01 заявлено, як такий, що укладено із виробником товару (код документу 4104), проте згідно з цим контрактом компанія «Beauadd CO., LTD» є лише продавцем та вантажовідправником.
Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані
документи, в тому числі:- копія ліцензії на виробництво товару; - копія нормативно-технічної
документації на виготовлення товару; - копія сертифікату на систему якості товару; - копія сертифікату продукції власного виробництва; - копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД.
2) Основний документ, що підтверджує заявлену вартість товару - інвойс № BERP-2112-06 від 13.12.2021.Відповідно умовам зовнішньоекономічного контракту від 25.02.2019 №1903-01, а саме: п.2.1. передбачається «Місце поставки товару відповідно
до Інкотермс 2010» - DAT- доставка здійснюється за рахунок Постачальника до порту Південної Кореї (в порт Бусан). Відповідно до відомостей наданих до митного оформлення документів за ЕМД від 02.05.2022 ЕМД №UA110130/2022/005884, поставку оцінюваного товару здійснено на комерційних умовах поставки FOB KRBusan.
UA, Odessa, організацією перевезення зазначений експедитор ТОВ«ХіллдомЛогістікс» та компанія перевізник Daeyoung Logistrans Co.,LTD, Korea. Також даною компанією ТОВ«ХіллдомЛогістікс» виставлений TOB «Ріплей» рахунок на оплату №770 від 15.03.2022 за морський фрахт контейнера TCNU3185032 за межами митної території України: Бусан, Південна Корея - Одесса, Україна. А листом від 25.04.2022 №2504-1 компанією ТОВ «ХіллдомЛогістікс» повідомляє ТОВ «Ріплей» про зміну порта призначення Одеса, Україна на порт призначення Тегірдак, Туреччина та вартість перевезення залишається не змінною, що є вимогою судноплавної компанії MSC, по контейнеру TCNU3185032, згідно коносамента MEDUK1145185. КоносаментМЕОІЖ1145185 до митного оформлення не надавався. Рахунок на перевезення від порту Тегірдак, Туреччина до порту Одеса, Україна не наданий до митного оформлення. Таким чином складова митної вартості не розраховується.
3) Декларантом до митного оформлення у підтвердження виконання фінансових зобов`язань наданий банківський платіжний документ від 03.01.2022 №3, але він не містить підписів та печаток уповноваженого банку.
Банківські платіжні документи, що підтверджують оплату транспортно-експедиційних послуг декларантом не надано.
Оформлено і випущено товар було відповідно до ч.7 ст.55 МК України, яка надає право подавати додаткові документи протягом 80 днів.
Позивачем таких додаткових документів не надавалось, що свідчить про небажання усунути недоліки і підтвердити всі складові митної вартості товару.
8) до митного оформлення не надано документального підтвердження сплати коштів за товар відповідно до заявленої вартості товару.
На підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України Дніпровською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ;
4) виписку з бухгалтерської документації;
5)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Так, декларантом на вимогу митниці не було надано додаткових документів, оскільки на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» до митного оформлення для встановлення походження та вартості товару було надано всі необхідні товаросупроводжуючі документи.
За результатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000029/1 від 02.05.2022 року, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товарів із застосуванням резервного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем рішень про коригування митної вартості товару від 02.05.2022 року №UA110130/2022/000029/1.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1ст. 4 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами ст. 337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті УІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 статті VІІ «Оцінка товару для митних цілей» ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2статті 55 Митного кодексу України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до п. 4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Як вбачається з рішень про коригування митної вартості товарів від 02.05.2022 року №UA110130/2022/000029/1, підставою для їх прийняття є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості
Щодо висновків митного органу про те, що декларантом не надано документів на оплату поставленого товару та транспортних витрат, суд зазначає наступне.
У пункті 3 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, зазначено, що суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Таким чином, фактична оплата або не оплата за отриманий позивачем товар не впливає на його митну вартість.
У матеріалах справи містяться рахунок - фактура на поставлений товар, які містять інформацію про вартість поставленого товару.
Умови поставки товару FOB, тобто ціна товару складається із: закупівельної ціни товару, упаковки, маркування, отримання ліцензій та дозволів, держмита та інших митних зборів, податків (імпортні та експортні), витрат на транспортування в порт відправлення, фрахт судна, завантаження та розміщення товару на кораблі, розвантаження у порту прибуття, оплати перевізнику при транспортуванні до складу або магазину.
Таким чином, суд не приймає вказані заперечення відповідача.
Щодо доводів відповідача, що декларант не надав копії митних декларацій країни відправлення, суд зазначає, що не надання копії декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої митної вартості товару, оскільки така вартість повністю підтверджується поданими позивачем документами при проходженні митних формальностей, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердженням митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача про те, що декларантом не надано належних документів на підтвердження транспортних витрат в т.ч. і додаткових витрат, суд зазначає наступне.
У пункті 14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, вказано, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
При здійсненні митної консультації посадовими особами відповідача було вказано, що основний документ, що підтверджує заявлену вартість товару - інвойс № BERP-2112-06 від 13.12.2021.Відповідно умовам зовнішньоекономічного контракту від 25.02.2019 №1903-01, а саме: п. 2.1. передбачається «Місце поставки товару відповідно
до Інкотермс 2010» - DAT- доставка здійснюється за рахунок Постачальника до порту Південної Кореї (в порт Бусан). Відповідно до відомостей наданих до митного оформлення документів за ЕМД від 02.05.2022 ЕМД №UA110130/2022/005884, поставку оцінюваного товару здійснено на комерційних умовах поставки FOB KRBusan.
UA, Odessa, організацією перевезення зазначений експедитор ТОВ«ХіллдомЛогістікс» та компанія перевізник Daeyoung Logistrans Co.,LTD, Korea. Також даною компанією ТОВ«ХіллдомЛогістікс» виставлений TOB «Ріплей» рахунок на оплату №770 від 15.03.2022 за морський фрахт контейнера TCNU3185032 за межами митної території України: Бусан, Південна Корея - Одесса, Україна. А листом від 25.04.2022 №2504-1 компанією ТОВ «ХіллдомЛогістікс» повідомляє ТОВ «Ріплей» про зміну порта призначення Одеса, Україна на порт призначення Тегірдак, Туреччина та вартість перевезення залишається не змінною, що є вимогою судноплавної компанії MSC, по контейнеру TCNU3185032, згідно коносамента MEDUK1145185. КоносаментМЕОІЖ1145185 до митного оформлення не надавався. Рахунок на перевезення від порту Тегірдак, Туреччина до порту Одеса, Україна не наданий до митного оформлення. А також було запропоновано надати додаткові документи на підтвердження понесених витрат.
Проте до матеріалів справи не було надано договору на транспортно експедиторське обслуговування, також до суду не було надано заявок на здійснення перевезення, довідки про понесені транспортні витрати.
Одночасно з цим на підтвердження заявлених тверджень позивача, що викладені у позові на підтвердження транспортних витрат, а саме рахунки перевізника від 15.03.2022р. № 770 та від 19.04.2022р. № 184, калькуляції транспортних витрат від 27.04.2022 року № 27-04/22 та від 28.04.2022р. № 28-04/22 також не було надано до матеріалів справи жодних доказів.
З наведеного вище можна зробити висновок, що виходячи з того обсягу наданих до суду первинних документів на підтвердження складових транспортних витрат при коригуванні митної вартості товарів можливо вказати про правомірність прийняття оскаржуваного рішення відповідача.
Ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки не є джерелом інформації про митну вартість товару, оскільки цей документ не передбачений переліком документів, визначених статтю 53 МК України, що підтверджують митну вартість товару.
Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 року у справі № 810/4116/17 зазначив, що ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.
За змістом ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, доводи відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо умов здійснення експортної операції, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, не відповідають дійсності.
Одночасно з цим суд зауважує, що відповідно до пункту 4.1 умов зовнішньоекономічного контракту від 25.02.2019р. № 1903-01 ціна товару погоджується сторонами та встановлюється в специфікаціях.
Проте Товариством з обмеженою відповідальністю « Ріплей» не було надано специфікації відповідно до умов поставки товару до митного оформлення та до суду, а при здійсненні поставки товаросупроводжуючим документом був рахунок ( інвойс).
Щодо того, що декларантом в повному обсязі не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок з приводу застосування цих положень Митного кодексу України викладено у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі №21-127а15.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем не було надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення. А також до митного оформлення не було надано всіх товаросупроводжуючих документів, що було погоджено між сторонами при укладенні зовнішньоекономічного контракту.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, якими мотивоване спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000029/1 від 02.05.2022 є обґрунтованими та позивачем не було в повній мірі надано первинних документів на підтвердження заявленої вартості товару.
Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини підтверджують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки позивачем не було надано в повній мірі доказів на підтвердження відсутності розбіжностей, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, а надані документи не містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим, вбачається обгрунтованість відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем в оскаржуваному рішенні доведено, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що митним органом оспорюване рішення №UA110130/2022/000029/1 від 02.05.2022 року прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачено чинним законодавством.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача щодо протиправності рішень Дніпровської митниці, а тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець