Справа № 440/3574/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/3574/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/3574/22 за позовом ОСОБА_1 до Решетилівської міської територіальної громади в особі Решетилівської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24.03.2022 ОСОБА_1 та її адвокат Борзовець Олександр Володимирович звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Решетилівської міської територіальної громади в особі Решетилівської міської ради Полтавської області (надалі - Решетилівська міська рада), в якому просять визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невирішенні питання про надання або відмову у наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га та для надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади, зобов`язавши Решетилівську міську раду у спосіб, порядок та строк, передбачений законодавством України розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на неправомірну, як на її думку, бездіяльність відповідача, яка виразилася у не розгляді заяви ОСОБА_1 про надання їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади за межами населеного пункту.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

25.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача вимоги позивача не визнав повністю, посилаючись на те, що жадана позивачем земельна ділянка розміщена в земельному масиві з кадастровим номером :00:003:0020 загальною площею 37,5000 га перебуває у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на підставі Державного акту на право постійного користування землею IV-ПЛ №020050. Додав, що на даний час відсутня можливість вирішити питання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність враховуючи набрання чинності Законом України "№2145-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану". Витрати на правову допомогу вважає надуманими і такими, що не підлягають стягненню (а.с. 26-29).

У відповіді на відзив представник позивача навів доводи аналогічні тим, що наведені у позовній заяві (а.с. 40-42).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

04.11.2021 за вх. №1414/01-80 до Решетилівської міської ради надійшла заява ОСОБА_1 від 26.10.2021, в якій та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 116, 118 Земельного кодексу України просила передати їй у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га та відповідно надати їй довіз на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади за межами населеного пункту відповідно до графічних матеріалів, номер земельної ділянки 8 (а.с. 31).

Листом від 29.11.2021 №01-34/6501 Виконавчого комітету Решетилівської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про відсутність можливості надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з огляду на те, що за наслідками аналізу доданого до заяви графічного матеріалу встановлено, що визначений позивачем масив з кадастровим номером :00:003:0020 загальною площею 37,5000 га перебуває в постійному користуванні гр. ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на підставі Державного акту на право постійного користування землею IV-ПЛ №020050. Додатково повідомлено, що відповідно до частини 5 статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (а.с. 30).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України (надалі - ЗК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тож Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується питання бездіяльності з приводу розгляду органом місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон №280/97-ВР), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до положень частини 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку про те, що орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 118 цього Кодексу, у місячний строк з дня отримання клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою розглядає його та дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталася до Решетилівської міської ради із заявою та документами, передбаченими частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, а тому у відповідача виник обов`язок розглянути подану заяву у строки, встановлені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що позивач звернулася до відповідача із заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне рішення.

У той же час, як встановлено судом, рішення за результатами розгляду заяви позивача від 26.10.2021 про передачу їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га та відповідно надання їй дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади за межами населеного пункту Решетилівської міською радою не прийнято.

Таким чином за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Решетилівської міської ради за наслідками розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки чи відмови у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Тож Решетилівська міська рада не розглянула заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спосіб, що визначений законом.

Отже, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невирішені питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні ОСОБА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача у спосіб, порядок та строк, передбачений законодавством України, розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2021 про надання у власність жаданої земельної ділянки, суд виходить з такого.

Частиною третьою статті 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому суд враховує ту обставину, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" від 24.03.2022 № 2145-IX Розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, яким зокрема передбачено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей - безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Таким чином станом на час розгляду та вирішення судом справи по суті існують законодавчі обмеження (заборона) для прийняття рішень щодо безоплатної передачі, зокрема земель комунальної власності у приватну.

У зв`язку з цим належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах суд визнає зобов`язання відповідача розглянути у визначеному законом порядку заяву ОСОБА_1 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади та прийняти відповідне рішення з урахуванням обмежень запроваджених підпунктом 3 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Відтак позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У позовній заяві позивач просить стягнути ще й витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування.

Представник на підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката Борзовця О.В. до позову додав копії таких документів: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_3 (а.с. 18), договір №16 про надання правової допомоги від 05.01.2022 (а.с. 14-16), акт прийому-передачі виконаних робіт від 19.01.2022 за договором про надання правової допомоги №16 від 05.01.2022 на суму 5000 грн (а.с. 17), розрахунок надання правової допомоги за договором №16 від 05.01.2022 (а.с. 13), квитанцію №16 від 19.01.2022 на суму 5000 грн. (а.с. 19).

Враховуючи співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та значенням справи для сторони, суд визнає обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу у розмірі 300,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Решетилівської міської територіальної громади в особі Решетилівської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Решетилівської міської територіальної громади в особі Решетилівської міської ради Полтавської області (вул. Покровська, буд. 14, смт. Решетилівка, Полтавська область, 38400, ), яка полягає у не вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади за межами населеного пункту.

Зобов`язати Решетилівську міську територіальну громаду в особі Решетилівської міської ради Полтавської області (вул. Покровська, буд. 14, смт. Решетилівка, Полтавська область, 38400, ) розглянути у визначеному законом порядку заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території колишньої Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що входить до складу Решетилівської міської територіальної громади та прийняти відповідне рішення з урахуванням обмежень запроваджених підпунктом 3 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Решетилівської міської територіальної громади в особі Решетилівської міської ради Полтавської області (вул. Покровська, буд. 14, смт. Решетилівка, Полтавська область, 38400, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп та обґрунтовану суму витрат, понесених на оплату правничої допомоги, у розмірі 300 (триста) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку впродовж тридцяти днів з моменту його підписання в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун