Справа № 175/5367/21(2-а/175/68/21)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 175/5367/21(2-а/175/68/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради

на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року в адміністративній справі № 175/5367/21 (суддя І інстанції Новік Л.М.)

за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (відповідач-1) та провідного спеціаліста інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченко Лариси Олександрівни (відповідач-2) про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії провідного спеціаліста інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Марченко Лариси Олександрівни, щодо складення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серія ІД № 00486375 від 22 жовтня 2021 року та постанови про накладення адміністративного стягнення серія РАП № 353686986 до повідомлення серія ІД № 00486375 від 22 листопада 2021 року у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП;

- скасувати постанову провідного спеціаліста інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченко Лариси Олександрівни, про накладення адміністративного стягнення серія РАП № 353686986 до повідомлення серія ІД № 00486375 від 22 листопада 2021 року відносно позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 122 КУпАП та закрити провадження у цій справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року позов задоволений.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що фотознімки транспортного засобу позивача, які були зроблені інспектором з паркування повністю відповідають вимогам примітки до ст. 14-2 КУпАП, оскільки вказано географічні координати, які підтверджують знаходження транспортного засобу у відповідному місці, і також, на думку скаржника, підтверджують розташування транспортного засобу позивача ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушено пп. «и» п. 15.9 розділу 15 ПДР.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ ПРАВОВІДНОСИНИ

Постановою від 22 листопада 2021 року серія ІД № 00486375 накладено адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП в розмірі 680 гривень (а.с. 18-19).

У зазначеній постанові вказано, що 22.10.2021 о 10 год. 57 хв. транспортним засобом засіб Lехиs GS 300, р.н. НОМЕР_1 , здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського/Радянський, 1А, чим порушено вимоги підпункту и) п.15.9 розділу 15 Правил дорожньогоруху у частині заборони зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій.

Не погоджуючись з такою постановою, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фотознімки з відображенням автомобілю засіб Lехиs, номер НОМЕР_1 , надані інспектором, як докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, є неналежними доказами, зважаючи на те, що такі фотознімки не містять інформації про відстань місця зупинки транспортного засобу від прилеглих територій або того факту, що зупинка відбулась безпосередньо в місці виїзду, а відповідачем при здійсненні замірів відстані не зафіксовано ділення з цифрами на приладі вимірювання (рулетці), окрім цього, фотознімки не підтверджують той факт, що зупинка відбулась безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не порушено вимог пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху, в частині інкримінованої йому заборони зупинки безпосередньо в місці виїзду з прилеглих територій, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП порушення правил зупинки, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР).

Відповідно до пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Отже, зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і зупинка безпосередньо в місці виїзду є різними видами одного правопорушення порушення правил зупинки транспортного засобу.

Прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п. 1.10. ПДР).

У свою чергу, проїзна частина елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Визначення поняття «виїзду з прилеглих територій» чи «місця виїзду» Правила дорожнього руху не містять, натомість, з лексичної конструкції зазначеної норми ПДР можна зробити висновок, що у спірних відносинах відповідач повинен довести, що позивач розташувала автомобіль ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої територій, тобто довести наявність прилеглої території, місця виїзду з неї, а також відстань розташування автомобіля від цього виїзду.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Статтею 279-1 КУпАП визначено процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

У разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 14-2 КУпАП інспектором з паркування проведено фотофіксацію обставин порушення в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано одночасно географічні координати транспортного засобу: 48.456178, 35.072765 та зазначено його місце розташування: в районі будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського/Радянський, 1А. (а.с. 37).

З цього приводу, колегія суддів зауважує, що:

по-перше, відповідачем фактично не визначено адресу розташування автомобіля, оскільки не зазначено номера будинку, біля якого розташовано транспортний засіб, більше того, на фотознімках взагалі ніякого будинку не зафіксовано;

по-друге, в постанові не визначено, що є прилеглою територією в розумінні п. 1.10. ПДР, а також, що, на думку, інспектора, є виїздом з неї, оскільки виїзд з прилеглої території означає виїзд на проїзну частину дороги, проте в постанові не зазначено ні що є прилеглою територією, ні що є проїзною частиною дороги, на яку здійснюється такий виїзд, а за фотознімками неможливо встановити, чи є в наявності такий виїзд;

по-третє, в постанові не визначено конкретну відстань, на якій автомобіль позивача знаходився від місця виїзду з прилеглої території.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до правової позиції Верхового Суду, викладеної у постановах від 8 лютого 2018 року у справі № 760/3696/16-а та від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а, належним доказом такого правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Таким чином, предметом доказування у справах з аналогічним предметом спору є, зокрема встановлення конкретної відстані, на якій автомобіль розташований від виїзду з прилеглої території, а тому інспектор з паркування повинен не просто заміряти відстань, а чітко таку відстань встановити і зазначити її в постанові, а не просто вказати, що відстань становить менше 10 метрів.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявність у місці розташування автомобіля прилеглої території, а відповідно і виїзду з неї, крім того, в оскарженій постанові не зазначено, на якій саме відстані від такого виїзду був розташований автомобіль позивача.

Отже, вчинення позивачем правопорушення наданими суду фотознімками не підтверджено, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху в частині інкримінованої йому заборони зупинки ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в оскарженому рішенні не наведено жодних міркувань та висновків в частині визнання протиправними дій інспектора з паркування, а також у чому саме полягає така протиправність, проте позов у цій частині суд задовольнив. Не зазначено жодних доводів щодо цієї позовної вимоги і позивачем у позові.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що частиною 1 статті 219 КУпАП визначено, що виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису) цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради інспектори з паркування.

За приписами частини 3 ст. 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

25.07.2018 рішенням VII скликання Дніпровської міської ради затверджено Положення про інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради № 55/34 (далі Положення № 55/34).

Пунктом 1.1. Положення № 55/34 визначено, що Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі Інспекція) є виконавчим органом Дніпровської міської ради відповідно до рішення міської ради від 16.03.2016 № 7/3 «Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів», зі змінами.

Підпунктами 2.1.4. та 2.1.5. пункту 2.1. Положення № 55/34 встановлено, що основними завданнями Інспекції в межах повноважень є контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, Правил паркування транспортних засобів та інших нормативно-правових актів, що регулюють сферу паркування транспортних засобів. Притягнення винних осіб до відповідальності за порушення законодавства у сфері паркування міста Дніпра.

Згідно з підпунктами 2.2.5. та 2.2.6. пункту 2.2. Положення № 55/34 Інспекція відповідно до покладених на неї завдань та в межах повноважень: самостійно або з представниками інших органів виконавчої влади здійснює перевірку припаркованих транспортних засобів щодо відповідності Правилам паркування транспортних засобів або Правилам дорожнього руху. Вживає заходів щодо притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб відповідно до чинного законодавства України.

Отже, інспектор з паркування чинним законодавством наділений повноваженнями щодо складення як постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, так і повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, а оскільки ні позивачем, ні судом першої інстанції не зазначено, в чому конкретно діївідповідача-2 по складанню зазначених повідомлення та постанови є протиправними, то підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Колегія суддів з цього приводу також зауважує про безпідставність ототожнення протиправності дій інспектора по складанню постанови про притягнення до адміністративної відповідальності з протиправністю самої постанови, оскільки у контексті спірних правовідносин першим є порушення приписів чинного законодавства в частині визначеної компетенції та процедури (порядку) притягнення особи до адміністративної відповідальності, а друге означає відсутність в діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Отже, скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про протиправність дій інспектора по складанню такої постанови, оскільки останній має повноваження по притягненню до адміністративної відповідальності.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Спірна постанова відповідача-1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції. Таким чином, судом першої інстанції рішення в цій частині прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Натомість у частині визнання протиправними дій відповідача-і судом першої інстанції позов задоволений помилково без наявності підстав для цього, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в позові в цій частині.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року в адміністративній справі № 175/5367/21 скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправними дії провідного спеціаліста інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченко Лариси Олександрівни щодо складення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серія ІД № 00486375 від 22 жовтня 2021 року та постанови про накладення адміністративного стягнення серія РАП № 353686986 до повідомлення серія ІД № 00486375 від 22 листопада 2021 року у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та в цій частині в позові відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко