Справа № 600/440/22-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/440/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О. П.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

08 серпня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 31 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому під час проходження служби у період із липня 2015 року по березень 2018 року та на день звільнення індексації грошового забезпечення; зобов`язати відповідача виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період із липня 2015 року по лютий 2018 року у сумі 79341,93 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із пропущенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за період із липня 2015 року по лютий 2018 року за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року закрито провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу під час проходження служби у період з липня 2015 року по березень 2018 року та на день звільнення індексації грошового забезпечення та щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року у сумі 79 341,93 грн на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати 31 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати - 24 лютого 2022 року.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказує, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1, з якої був звільнений 28 вересня 2018 року, а 03 жовтня 2018 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При проходженні військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення.

Водночас згідно довідки про нараховану індексацію за 2015-2018 роки від 08 вересня 2021 року №521 позивачу нараховано таку з липня 2015 року по лютий 2018 року, однак не виплачено у сумі 79341,93 грн.

Листом від 13 грудня 2021 року №11/13/56 відповідач повідомив позивача про те, що йому буде здійснено виплату нараховної індексації грошового забезпечення після надходження фінансування на зазначені цілі.

У зв`язку із невиплатою нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 і звернувся до суду з цим позовом.

Поряд з цим, згідно наданих відповідачем додаткових пояснень у справі, після подання до суду цього позову ОСОБА_1 виплачена спірна індексація грошового забезпечення, що підтверджується наданою відповідачем копією платіжного доручення № 317 від 24 лютого 2022 року.

Як вбачається зі змісту позову, на думку позивача, йому має бути виплачена і компенсація втрати частини доходів у зв`язку із пропущенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту вказаних нормативних приписів випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

За правилами ст.ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Наведені вище норми встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; вказують на визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001, якою затверджено Порядок №159.

Пункти 1, 2 згаданого Порядку №159 відтворюють положення Закону та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Приписи п. 4 Порядку №159 визначають, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Наведену правову позицію сформулював Верховний Суд України у постановах від 19.12.2011 у справі №6-58цс11, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16), яка у подальшому знайшла своє відображення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 521/940/17 та від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 10.04.2019 у справі № 686/13725/17.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Судова колегія підкреслює, що Верховний Суд, розглядаючи справу №240/11882/19, вказав, що враховуючи наявність факту невиплати Позивачу сум індексації грошового забезпечення (у спірному випадку з січня 2016 року по червень 2017 року), останній має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за цей же період. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Аналогічна позиція висловлена й у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1) залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.