Справа № 2а/1711/337/11
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 2а/1711/337/11 пров. № А/857/8579/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Іщук Л. П., Обрізка І. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 червня 2011 року у справі № 2а/1711/337/11 (головуючий суддя Горегляд О. І., м. Кузнецовськ) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2011 року Кузнецовським міським судом Рівненської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) про зобов`язання відповідача вчинити дії по перерахунку та виплаті щомісячної додаткової пенсії позивача в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з 03.08.2010; зобов`язання відповідача вчинити дії по виплаті позивачу щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування в розмірі 30% від мінімальної зарплати з 03.08.2010; зобов`язання відповідача вчинити дії по виплаті позивачу підвищення пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати з 03.08.2010; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений 15 річний стаж з 03.08.2010; зобов`язання відповідача подати звіт про виконання постанови; притягнення до відповідальності винної посадової особи, відповідальної за виконання постанови за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 є громадянкою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році 2 категорії, непрацюючим пенсіонером та проживає в м. Кузнецовську, який віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. 02.02.2011 пенсійним органом, за зверненням ОСОБА_1 , надало розпорядження №116108 із змісту якого вбачається, що розміри виплачуваної позивачу додаткової пенсії, грошової допомоги, підвищення пенсії, збільшення пенсії 1% заробітку за стаж не відповідають розмірам встановленим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 червня 2011 року задоволено частково адміністративний позов. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2 згідно з ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30 (тридцяти) процентів мінімальної пенсії за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 03 серпня 2010 року до теперішнього часу, тобто до 08 червня 2011 року включно, з врахуванням проведених виплат. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років стажу, але не вище 75 (сімдесяти п`яти) процентів заробітку, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період часу з 03 серпня 2010 року до теперішнього часу, тобто до 08 червня 2011 року включно. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, за період часу з 03 серпня 2010 року до теперішнього часу, тобто до 08 червня 2011 року включно. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області про виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, і збільшення пенсії в майбутньому та про перерахунок і виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування - відмовлено за безпідставністю. Постанова суду в частині присудження ОСОБА_1 суми пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць звернена до негайному виконання. Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області зобов`язано подати до Кузнецовського міського суду Рівненської області звіт про виконання даної постанови в місячний строк в частині негайного виконання - з дня одержання її копії, а в іншій частині постанови - з дня набрання законної сили.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуваною постановою суду пенсійний орган зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», хоча остання отримує пенсію за нормами ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Суд першої інстанції не зазначив кінцевої дати задоволення позову, чим порушив ст.2 КАС України (в редакції станом на час прийняття оскаржуваної постанови суду). Крім того, апелянт вказує, що при обрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 керувався чинними постановами КМУ.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2. Вказане видно з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2006 та посвідчення евакуйованого із зони відчуження серії НОМЕР_2 від 22.01.1997 (а.с. 2, 3).

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 № 116108 слідує, що протоколом №10 від 10 січня 2006 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області на підставі заяви позивачки від 04 січня 2006 року з 07 грудня 2005 року їй призначено державну пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 14).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII (далі Закон №796-XII).

Встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, яка постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 43 зворот).

З 07 грудня 2005 року позивачці було призначено пенсію за віком, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) (а.с. 14).

Згідно із ч.2 ст. 39 Закону № 796-XII (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях зон посиленого радіоекологічного контролю, проводиться доплата до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 51 Закону № 796-XII особам, віднесеним до 2 категорії, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання, що позивачка має право на призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам віднесеним до 2 категорії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Наявність такого права у позивачки є визначальним для вирішення вказаного спору, Крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов`язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру пенсій позивачки застосуванню підлягають ч. 2 ст. 39, ч. 3 ст. 51 Закону №796-XII, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанова Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень. Отже, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-XII, є неправомірним.

Зі статті 51 Закону № 796-XII випливає, що під час визначення розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за основу нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання, що положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги при вирішенні даного спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації конституційної гарантії та права на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 51 Закону № 796-XII.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону № 796-XII, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання апеляційного суду свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачці слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачки має проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.

Окрім того, відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Обставини справи свідчать про те, що позивачка обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом № 796-XII.

Згідно з пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до положень частини 2 статті 56 зазначеного Закону, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Таким чином, оскільки позивачка отримує пенсію, призначену відповідно до Закону №796-XII, то її збільшення повинно проводитися згідно норм цього ж Закону.

В даному випадку ОСОБА_1 має стаж роботи понад 32 роки, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_3 та матеріалами її пенсійної справи №116108.

Отже, позивачка має право на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років стажу, але не вище 75 процентів заробітку з врахуванням проведених виплат.

Згідно з ст. 37 Закону №796-XII громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати. Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України. Ця допомога виплачується щомісячно за місцем роботи, пенсіонерам органами, які виплачують пенсію, непрацюючим громадянам - місцевими державними адміністраціями або виконавчими органами рад за місцем проживання. Виплата за два і більше місяців забороняється.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з подальшими змінами затверджено перелік населених пунктів, жителям яких з 1 квітня 1991 року виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства (додаток №2). Цим переліком населених пунктів м. Кузнецовськ Рівненської області не передбачено. Отже, м. Кузнецовськ Рівненської області не належить до населених пунктів, жителям яких з 1 квітня 1991 року виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства.

Отже, в задоволенні позовних вимог про перерахунок і виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30% від мінімальної заробітної плати з 03 серпня 2010 року слід відмовити за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 червня 2011 року у справі № 2а/1711/337/11 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко