Справа № 480/12195/21
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області в особі сільського голови Романа Бублика, в якій просить визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою в приватну власність в розмірі 2 га для ведення особистого селянського господарства в місці, позначеному у викопіюванні з Публічної кадастрової карти, яке додане до заяви від 09.07.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Втім, рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Чернеччинської сільської ради від 16.09.2021, позивачу було відмовлено у задоволенні поданої заяви, оскільки земельна ділянка, на яку претендував заявник, накладається на земельні ділянки, які були передані у постійне користування громадянам рішенням Охтирської районної ради 23 скликання 4 сесії від 21.12.1998. Позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм земельного законодавства.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.
На виконання зазначеної ухвали, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що 09.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Чернеччинської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, яка розташована в місці графічно позначеному у викопіюванні з Публічної кадастрової карти, - знаходиться в державній власності відповідно до ЗК України підлягає приватизації. До заяви було додано графічні матеріали на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, копія паспорту та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Опрацьовуючи клопотання позивача, Чернеччинською сільською радою було направлено запит до відділу в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про надання інформації, чи видавався на земельну ділянку, вказану у клопотанні позивача, державний акт на землю іншим особам та чи передавалась дана земельна ділянка в користування іншим особам. Листом від 16.08.2021 № 156/54-21 управління в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повідомило, що землі, зазначені на викопіюванні, доданому до листа, накладаються на контур №4а «Проекту відведення земельних ділянок громадянам для ведення особистих підсобних господарств і городництва у постійне і тимчасове користування із земель запасу і резервного фонду Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області», розробленого 1998 року Землевпорядною фірмою «ГЕО». Зазначений контур переданий у постійне користування громадянам для ведення особистого підсобного господарства рішенням Охтирської районної ради 23 скликання 4 сесії від 21.12.1998.
Рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Чернеччинської сільської ради від 16.09.2021, ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Чернеччинської сільської ради (Кардашівський старостинський округ) Охтирського району Сумської області. Відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, Чернеччинською сільською радою було враховано, що земельна ділянка, на яку претендував заявник, накладається на земельні ділянки, які були передані у постійне користування громадянам для ведення особистого підсобного господарства рішенням Охтирської районної ради 23 скликання 4 сесії від 21.12.1998.

Зазначає, що ненадання заявником разом із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою погодження землекористувачів бажаної земельної ділянки, в силу приписів статті 118 ЗК України, виключає можливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність.

Також вказує на те, що правомірне користування громадянами земельними ділянками, які були їм передані в постійне користування (на підставі рішення Охтирської районної ради 23 скликання 4 сесії від 21.12.1998) до складу яких входить земельна ділянка про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої прохав заявник, унеможливлює надання такого дозволу.

Крім того, відповідач просив замінити неналежного відповідача - голову Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області Романа Бублика на належного відповідача - Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області, оскільки саме сільська рада на пленарному засіданні фактично прийняла відповідне рішення від 16.09.2021 за наслідками розгляду клопотання позивача.

Ухвалою суду від 13.04.2022 клопотання про заміну первісного відповідача на належного було задоволено. Замінено первісного відповідача - Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області в особі сільського голови Романа Бублика, на належного - Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Київська, 6, ).

Чернеччинська сільська рада Охтирського району Сумської області подала відзив на позов, в якому зазначила аналогічні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши обставини у даній справі, докази, якими сторони обґрунтовують свою позицію у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 09.07.2021 позивач звернувся до Чернеччинської сільської ради з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності: зона: 01, квартал: 001, КОАТУУ: (а.с.18).

Рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Чернеччинської сільської ради від 16.09.2021 (а.с.6) позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, Чернеччинською сільською радою було враховано, що земельна ділянка, на яку претендував заявник, накладається на земельні ділянки, які були передані у постійне користування громадянам рішенням Охтирської районної ради 23 скликання 4 сесії від 21.12.1998.

Не погодившись із вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до пункту "а" частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Частинами шостою та сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Ненадання погодження землекористувачів бажаної земельної ділянки заявником до свого клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, в силу приписів статті 118 ЗК України, виключає можливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність.

Слід зазначити, що відповідно до частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно із статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У частині 2 статті 92 ЗК України визначено коло суб`єктів, що можуть набувати у постійне користування земельні ділянки державної та комунальної власності, і громадяни до них не належать.

Пунктом 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинним і підлягають заміні у разі добровільною звернення громадян або юридичних осіб (постанова Верховного суду України від 26.09.2011 року № 6-14цс 11).

Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься в п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005.

Так, Конституційний Суд України рішенням від 22.09.2005 № 5-рп 2005 (справа № 1-17 2005) визнав неконституційним положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до норм Земельного кодексу України не можуть мати їх на такому праві - без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. При цьому Конституційний суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею) виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, та на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення нього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції Земельного кодексу України. Відтак, у осіб, які користуються земельними ділянками на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, чітко не встановлений законом обов`язок вчиняти дії, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідно до процедури.

Отже, державні акти на право постійного користування землею, які були отримані відповідним особам згідно додатку №1 (а.с.36) до рішення Охтирської районної ради від 21.12.1998 є чинними та ніким не скасовані.

Відповідно до пунктів 2, 10 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VІ від 07.07.2011 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.05.2020 по справі №369/5489/18, відсутність реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі земель не позбавляє особу права користування земельною ділянкою, а лише впливає на порядок внесення відомостей про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Крім того, пунктом 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З огляду на викладене, враховуючи, що право користування спірними земельними ділянками набуто громадянами до прийняття ЗК України (1998 року) та у відповідності до вказаних вище положень статті 173 та розділу X «Перехідні положення» ЗК України не припинено, за даними громадянами збережено право постійного користування земельними ділянками, яке посвідчено відповідними державними актами на право постійного користування земельною ділянкою.

При цьому, факт відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей про перебування земельних ділянок у користуванні інших громадян, але за наявності відомостей, які свідчать про належність їм цих земельних ділянок на праві постійного користування, не може бути підставою, зокрема, для надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказаної земельної ділянки іншій особі.

Відповідно до приписів статті 118 ЗК України дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності може бути надано лише на вільну земельну ділянку.

Враховуючи викладене, Чернеччинська сільська рада відмовляючи заявнику у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, з огляду на відсутність погодження землекористувачів спірної земельної ділянки, діяла на підставі та у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Також слід зазначити, що відсутність даних на сайті Публічної кадастрової карти України щодо відсутності зареєстрованого права на вказану земельну ділянку, не може бути підставою для задоволення позову, з огляду на наявність в матеріалах справи даних з книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею (громадянами) (а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, підстави якої викладено у рішенні восьмого скликання дев`ятої сесії Чернеччинської сільської ради від 16.09.2021, що підтверджено дослідженими судом належними та допустимими доказами, які позивачем не спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько