Справа № 560/5186/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5186/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

08 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 02 липня 2018 року № 147-к про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 25.03.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів 04 березня 2021 року на підставі п.4 ч.1 ст.84 Закону України Про державну службу у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного кримінального правопорушення та / або встановлення заборони займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області;

- зобов`язати Управління Держпраці у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 липня 2018 року по час вирішення справи судом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів - повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем оскаржуються накази начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 02 липня 2018 року та від 25 березня 2021 року, однак з даним позовом позивач звернувся до адміністративного суду лише 18 квітня 2022 року.

Представник позивача в тексті позовної заяви, обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду, зазначає, що спірний наказ від 02 липня 2018 року № 147-К «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Хмельницькій області» діяв до звільнення позивача з роботи 25 березня 2021, а відтак був триваючим. У питанні невиплати звільненому працівнику всіх сум мало місце триваюче правопорушення.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 9 жовтня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначено покарання. Зазначене стало підставою для звільнення позивача з посади 25 березня 2021 року.

Проте, постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, а відтак вирок Хмельницького міськрайонного суду від 9 жовтня 2020 року не набрав законної сили, з чого слідує, що позивача було звільнено з роботи без законних підстав.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Суд першої інстанції вказав, що у спірному випадку винесення наказу про відсторонення позивача з посади, а в подальшому і звільнення, не може вважатись триваючим правопорушенням, оскільки позивачем оскаржуються акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень накази про відсторонення і звільнення, а тому дія наказу про відсторонення завершилася звільненням позивача з роботи 25 березня 2021 року. Також зазначив, що звернення представника позивача із заявами про отримання копій оскаржуваних рішень не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Відповідно до даних ЄДРСР постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 677/450/18 було оприлюднено 04.02.2022 року, і відповідно з цього моменту позивач міг ознайомитися з її змістом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів - повернуто позивачеві.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на введення воєнного стану в Україні, оскільки у позивача була можливість звернутися до суду за захистом порушеного права до введення вказаного стану, що останній не зробив. Також суд першої інстанції вказав, що вступ представника до територіальної оборони не може вважатися поважною причиною пропуску строку, оскільки у позивача є право відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, замінити його на іншого представника для належного захисту своїх прав та інтересів у суді, з метою дотриманням встановлених законодавством строків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Із позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує наказ начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 02 липня 2018 року № 147-к про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області та наказ начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 25.03.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів 04 березня 2021 року на підставі п.4 ч.1 ст.84 Закону України Про державну службу у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного кримінального правопорушення та/або встановлення заборони займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави;

Так, вироком Хмельницького міськрайонного суду від 9 жовтня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначено покарання. Зазначене стало підставою для звільнення позивача з посади 25 березня 2021 року.

Щодо доводів позивача на те, що строк звернення до суду слід рахувати після винесення постанови Верховним Судом від 26 січня 2022 року, якою ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, а відтак вирок Хмельницького міськрайонного суду від 9 жовтня 2020 року не набрав законної сили, суд зазначає наступне.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відтак, для визначення моменту виникнення права на звернення до суду із позовом, важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права) так і суб`єктивні (коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для встановлення початку перебігу строку звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норми чинного законодавства містять презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Крім того, суд зазначає, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що позивач вважаючи, що оскаржуваний наказ про звільнення винесено неправомірно, повинен був оскаржити його одразу у місячний термін, передбачений ч.5 ст.122 КАС України.

Так, сама по собі наявність кримінального провадження відносно позивача не може свідчити про існування об`єктивних перешкод для подання ним адміністративного позову у визначений законодавством строк. Зокрема, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що наведені обставини якимось чином позбавляли можливості його в реалізації права на звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану .

Разом з тим, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження щодо поважності причин пропуску строку та неможливості своєчасного вчинення певних процесуальних дій у зв`язку із введенням, на всій території воєнного стану, оскільки на момент винесення оскаржуваних наказів та закінчення строку на їх оскарження наведені апелянтом обставини не існували.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вступ представника до територіальної оборони, яке призвело до неможливості виконання умов договору про надання адвокатських послуг, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач мав право замінити його на іншого представника для належного захисту своїх прав та інтересів у суді, з метою дотриманням встановлених законодавством строків.

Посилання скаржника на те, що відсторонення його від виконання обов`язків, оформлене наказом начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 02 липня 2018 року № 147-к, є триваючим правопорушенням, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки триваючим порушенням може бути лише триваюча пасивна поведінка (бездіяльність) суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Натомість, у цьому випадку позивачем оскаржуються акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень накази про відсторонення і звільнення, а тому дія наказу про відсторонення завершилася звільненням позивача з роботи 25 березня 2021 року.

Враховуючи викладене, судом не встановлено наявності поважних причин за яких позивач не міг дотриматися місячного строку на звернення до Хмельницького окружного адміністративного суду.

Таким чином, суд встановив, що позивач будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів у встановлений строк до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно застосував положення пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України та повернув позовну заяву позивачу, оскільки відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.