Справа № 803/922/18
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 803/922/18

касаційне провадження № К/9901/68998/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Ханової Р.Ф., Васильєвої І.А.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 (суддя Дмитрук В.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 (головуючий суддя - Судова-Хомюк Н.М., судді - Пліш М.А., Шинкар Т.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління, у якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 15.03.2016 № 2164-17.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що податкова вимога про сплату суми податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 232946,15 грн. є протиправною та такою що підлягає скасуванню, оскільки внаслідок анулювання частини суми заборгованості за кредитним договором № CM-SME А00/0DD 107/2008 від 14.08.2008, укладеним між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», у нього не відбулося збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, а тому відсутній об`єкт оподаткування в розумінні положень статей 14, 163, 164 Податкового кодексу України.

Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 17.07.2018, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018, у задоволенні позову відмовив.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовані тим, що: матеріалами справи підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 самостійно подав до Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік з терміном сплати 31.07.2015 на загальну суму 232946,15 грн., що також підтверджується витягом із Аналітичної системи «Податковий блок» особової картки платника податку за 2015 рік та копією декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, яка подана позивачем до податкового органу та заповнена власноручно; задеклароване позивачем у декларації за 2014 рік (від 30.04.2015 №:) грошове зобов`язання є узгодженим та не сплаченим у визначений законодавством строк, а відтак сума 232946,15 грн. вважається податковим боргом; ОСОБА_1 не заперечував факту отримання кредитних коштів у розмірі 360 000,00 доларів США, що значно переважає розмір повернутих коштів позичальником, а також подальшого проведення списання частини кредитної заборгованості і саме ця обставина є підставою для настання застосування положень підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

ПАТ «Укргазвидобування» оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 15.03.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що: декларація про доходи та майновий стан не заміняє відсутність у особи доходу та додаткового блага, існування яких судами не встановлювалось, тоді як господарські операції з отримання та погашення кредиту вказують на відсутність у особи доходу у вигляді додаткового блага та відсутність об`єкта оподаткування; незважаючи на те, що у кредитному договорі сторони домовились про отримання позичальником кредиту на суму 360000 доларів США, фактично кредитні кошти надавались у сумі 190000,00 доларів США (через недостатню вартість предмета забезпечення) і обов`язок позичальника був повернути саме 190000,00 доларів США, а не 360000,00 доларів США.

У відзиві на касаційну скаргу Інспекція просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій з підстав того, що ОСОБА_1 особисто подав 30.04.2015 декларацію про доходи та майновий стан за 2014 рік, у якій задекларував свої податкові зобов`язання на загальну суму 232946,15 грн., які ним сплачені не були і набули статусу податкового боргу, з огляду на що Управління у відповідності до положень статті 59 Податкового кодексу України була сформована та надіслана позивачу оспорювана податкова вимога.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08.08.2022 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 09.08.2022.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 14.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (далі - банк) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) був укладений кредитний договір № CM-SME А00/0DD 107/2008 про надання кредиту на споживчі цілі у розмірі 360000,00 доларів США.

Відповідно до інформації ЗАТ «ОТП Банк», наданої ОСОБА_1 у відповідь на адвокатський запит, 23.06.2014 шляхом укладення додаткової угоди № 4 до кредитного договору № CM-SME А00/0DD 107/2008 боргові зобов`язання між ОСОБА_1 та банком були врегульовані, у ЗАТ «ОТП Банк» відсутні претензії майнового, матеріального та будь-якого іншого характеру до ОСОБА_1 . На момент підписання кредитного договору№ CM-SME А00/0DD 107/2008 по дату врегулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 було отримано суму коштів у розмірі 190000,00 доларів США. За період обслуговування кредитної заборгованості (з 14.08.2008 по 23.06.2014) позивальником ОСОБА_1 було виплачено банку наступні грошові суми: погашення заборгованості відповідно до підписаного двостороннього графіку, що є невід`ємною частиною кредитного договору, по тілу кредиту - 74519,87 доларів США; погашення заборгованості відповідно до підписаного двостороннього графіку, що є невід`ємною частиною кредитного договору, по нарахованим відсоткам - 138308,03 доларів США.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ЗАТ «ОТП Банк» повідомило про суму нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 доходу у розмірі 1384340,46 грн. за кодом 126 - додаткове благо.

Згідно наявних у матеріалах справи податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік (поданих позивачем у паперовій та електронній формах) у рядку 08 «Сума загального річного оподатковуваного доходу» ОСОБА_1 було задекларовано суму 1402305,69 грн., а у рядку 09 «Сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб» - задекларовано суму 232946,15 грн.

Разом з цим, самостійно задекларовані ОСОБА_1 податкові зобов`язання у сумі 232946,15 грн. сплачені не були. Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань позивачем також не подавався.

15.03.2016 Управлінням було сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу № 2164-17, дублікат якої був отриманий позивачем 23.04.2018.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України).

Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2015) до оподатковуваного доходу включаються суми основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

За приписами абзацу першого пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом пунктів 59.1, 59.3, 59.4 статті 59 ПК України У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, а також з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо самостійного визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань, подальшої несплати таких зобов`язань та наявності податкового боргу, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для надсилання (вручення) ОСОБА_1 податкової вимоги від 15.03.2016 № 2164-17.

Доводи скаржника щодо неотримання ним додаткового блага спростовуються інформацією, наявною в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми нарахованого (виплаченого) ЗАТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 додаткового блага у розмірі 1384340,46 грн.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева Р.Ф. Ханова І.А. Васильєва