Справа № 480/11535/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 р. Справа № 480/11535/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.12.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 16.12.21 по справі № 480/11535/21

за позовом Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі також позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області (далі також - відповідач), в якому просило:

- визнати незаконною та скасувати постанову від 13.10.2021 про відмову в задоволенні відводу начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), винесену В.о. заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Юськовою Віталіною.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, зазначені ним позовній заяві, посилається на їх неврахування судом першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість позовних вимог. Наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, викладені ним у відзиві на позовну заяву. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з 28.08.2018 перебуває зведене виконавче провадження № 57084810 з виконання виконавчих документів, про стягнення заборгованості з позивача на користь стягувачів (а. с. 125, 126).

Позивач звернувся до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою від 06.10.2021 про відвід начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та всіх державних виконавців цього відділу (а. с. 11-18).

В.о. заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову від 13.10.2021 про відмову у задоволенні відводу начальника та всіх державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 20-24).

Позивач, уважаючи таку постанову протиправною, звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв на підставі повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обставини, за яких державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, визначено ч. 4 ст. 5 Закону № 1404-VIII.

Зокрема, п. 3 ч. 4 ст. 5 цього Закону визначено, що державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону № 1404-VIII у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Так, саме посилаючись на п. 3 ч. 4 ст. 5 Закону № 1404-VIII, позивач указує на наявність підстав для заявлення начальником відділу примусового виконання рішень Литвиненком О. О. та всіма державними виконавцями цього відділу самовідводу. При цьому, позивач зазначає, що ОСОБА_1 та інші державні виконавці відділу вчиняють дії з виконання виконавчого провадження в умовах реального та потенційного конфлікту інтересів. Позивач указує, що обов`язковий самовідвід начальника відділу примусового виконання рішень та всіх державних виконавців зумовлюють такі обставини:

1) за наявної у позивача інформації, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000353, відкритому за фактом продажу відділом примусового виконання рішень корпоративних прав АТ «Сумське НВО» в ході виконання зведеного виконавчого провадження;

2) порушення прав позивача внаслідок значної кількості спільних протиправних дій, вчинених працівниками відділу, а саме: умисного заниження вартості корпоративних прав належних АТ «Сумське НВО», приховування (підміни) та ненадання інформації про хід виконавчого провадження, перешкоджання в реалізації прав учасниками ТОВ «Сумиспортівест» ОСОБА_2 та ТОВ «Маш-Сервіс», свавільного накладення арештів та блокування діяльності ТОВ «Сумиспортівест» та інших.

Позивач зазначає, що приватний інтерес ОСОБА_1 та інших державних виконавців направлений на уникнення кримінальної відповідальності, що тягне за собою необ`єктивні та упереджені рішення під час реалізації владних повноважень на шкоду правам АТ «Сумське НВО».

Так, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що наявність відкритого кримінального провадження щодо начальника відділу не породжує для нього, а тим більше для інших державних виконавців відділу, ні потенційного, ні реального конфлікту інтересів щодо виконання конкретного виконавчого провадження.

Жодних доказів, в тому числі рішень суду, що набрали законної сили, якими встановлено наявність у начальника відділу та інших державних виконавців реального або потенційного конфлікту інтересів, як і рішень, якими було б відсторонено начальника відділу та (або) працівників відділу від виконання службових обов`язків по проведенню виконавчих дій у виконавчому провадженні № 57084810, позивачем, у тому числі під час апеляційного розгляду справи, до матеріалів справи не надано.

По суті, позивач не погоджується з діями начальника відділу та працівників відділу, вчиненими у зведеному виконавчому провадженні № 57084810, посилаючись на відкрите кримінальне провадження, як доказ цьому.

Проте, незгода позивача з рішеннями чи діями державного виконавця не може бути підставою для відводу державного виконавця. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Позивач не позбавлений права оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців та, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, таким правом скористався (зокрема, справи № 480/3711/21, № 480/9378/20, № 920/508/21).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зауважити на таке.

За приписами ч. 5 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

За положеннями ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивач зазначив, що оскаржувану постанову винесено не начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області, а іншою особою, що ставить під сумнів правомірність такого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону № 1404-VIII питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.

Питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Положення про Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), яке міститься на офіційному сайті Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) https://www.sumyjust.gov.ua/struktura/organy-derzhavnoyi-vykonavchoyi-vlady/upravlinnya-zabezpechennya-prymusovogo-vykonannya-rishen-u-sumskij-oblasti/, Управління очолює заступник начальника міжрегіонального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень. Управління відповідно до покладених на нього завдань організовує, контролює здійснення примусового виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділом державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України. Начальник Управління очолює Управління, здійснює керівництво його діяльністю, діяльністю Відділу.

Станом на час прийняття спірного рішення та на час розгляду справи судом, начальником Управління є Рудь М. Л., до якої із заявою про відвід і звертався позивач.

Водночас, з наданої представником відповідача копії Наказу № 3613/05 від 08.10.2021 вбачається, що на час відпустки Рудь М. Л. 13.10.2021 виконання обов`язків заступника начальника міжрегіонального управління юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області було покладено на Юськову В. В. (а. с. 128).

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення прийнято неповноважною особою.

З огляду на встановлені обставини, підстави позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Аргументи позивача, наведені ним в апеляційній скарзі, фактично зводяться до викладу обставин, що стали підставою для звернення до суду з цим позовом, не мають юридичного значення для правильності вирішення цього спору та не спростовують висновків, зроблених судом першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 по справі № 480/11535/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк