Справа № 620/3863/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3863/21 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року (повний текст складено 18 жовтня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає в несплаті позивачу, починаючи з 13.03.2021, середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який виник через затримку видачі трудової книжки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно не було видано трудову книжку у встановлений законодавством строк, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки її видачі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у день звільнення позивач не з`явився до Департаменту роботи з персоналом (відділу кадрів) для отримання трудової книжки, у зв`язку з чим на його адресу було направлено листа з пропозицією особисто прибути до приміщення Укртрансбезпеки (де зберігаються трудові книжки працівників), або надати доручення для отримання трудової книжки, чи надати заяву із зазначенням точної адреси для надіслання трудової книжки поштою, однак позивач проігнорував дану пропозицію.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив державну службу в органах Укртрансбезпеки, а саме в Управлінні Укртрансбезпеки у Чернігівській області, яке відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 196-р є територіальним органом Укртрансбезпеки.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 358-к від 12.03.2021 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду на пасажирському транспорті Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області з 12.03.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки, без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с.28).

Вказаний наказ позивач оскаржив у судовому порядку, однак рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у справі № 620/3957/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили 19.07.2021.

Оскільки в день звільнення позивачу не було видано трудову книжку, останній звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідач вжив усіх можливих дій для видачі трудової книжки ОСОБА_1 , а тому відсутня затримка видачі трудової книжки з вини власника.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про державну службу», який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.1-3 ст.5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Беручи до уваги, що нормами Закону України «Про державну службу» не врегульовано питання порядку видачі трудової книжки звільненому працівнику, то в даному випадку застосуванню підлягають положення загального законодавства про працю.

В силу ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що стягнення з роботодавця середнього заробітку за період затримки видачі звільненому працівнику трудової книжки здійснюється виключно у разі, якщо така затримка відбулась з вини власника, внаслідок чого дослідженню підлягає встановлений законодавством порядок видачі трудових книжок.

Згідно з ч.5 ст. 48 КЗпП України порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №31 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, розділом 4 якої встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Отже, видача трудової книжки у день звільнення передбачає особисте прибуття працівника до відділу, в якому зберігається трудова книжка з метою її отримання із проставленням у журналі обліку трудових книжок підпису про її отримання.

В той же час, законодавством передбачена можливість направлення трудової книжки звільненому працівнику засобами поштового зв`язку за умови наявності письмової згоди на це працівника.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача належним чином зберігалась у Департаменті роботи з персоналом (відділу кадрів) Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), розташованого за адресою м.Київ, просп.Перемоги, 14, каб.2002, оскільки Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області є територіальним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті - центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Оскільки позивач особисто не звернувся до Департаменту роботи з персоналом (відділу кадрів) Укртрансбезпеки з метою отримання трудової книжки, листом від 12.03.2021 №1013/8.2/14-21 позивача запрошено особисто прибути до приміщення Укртрансбезпеки за адресою: м. Київ, просп.Перемоги, 14 або доручити отримати трудову книжку за довіреністю чи направити оригінал заяви із зазначенням точної адреси для отримання трудової книжки поштою (а.с.29).

Вказаний лист отримано позивачем 19.03.2021, що підтверджується звітом про відстеження поштових відправлень з офіційного веб порталу УДППЗ «Укрпошта» (а.с.31).

В той же час, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем вживались будь-які дії з метою отримання трудової книжки у встановлений законодавством спосіб, враховуючи, що її видача здійснюється під особистий підпис, за довіреністю, або шляхом направлення засобами поштового зв`язку на підставі особистої заяви.

Натомість, затримка видачі трудової книжки з вини власника передбачає вчинення роботодавцем перешкод в отриманні трудової книжки звільненим працівником, що в даному випадку не відбувалось та жодних доказів відмови роботодавця у видачі позивачу трудової книжки в день звільнення матеріали справи не містять.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Укртрансбезпека вжила усіх можливих дій для видачі трудової книжки ОСОБА_1 , який зі свого боку не вчинив жодних дій, спрямованих на її отримання, а тому відсутня затримка видачі трудової книжки з вини власника, що виключає можливість застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ч.5 ст.235 КЗпП України шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за час такої затримки.

При цьому, судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі №620/3957/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправним та скасування наказу задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) №358-к від 12 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 в Державній службі України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду на пасажирському транспорті Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області з 12 березня 2021 року, стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105185,82 грн. (сто п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень вісімдесят дві копійки).

Враховуючи, що позивач був поновлений на посаді судовим рішенням, відсутні підстави для виплати йому середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 11 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма