Справа № 520/2373/22
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року № 520/2373/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністра фінансів України в особі Міністерства фінансів України (м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), Державної митної служби України (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність Міністра фінансів України щодо непогодження призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу. Визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо не направлення Державною митною службою України документів щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці та не призначення ОСОБА_1 на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці, як переможця конкурсу. Зобов`язати Державну митну службу України направити документи щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці та призначити ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, як переможця конкурсу. Зобов`язати Міністра фінансів України погодити призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до наказу ДМС від 15.07.2021 №535 було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» у територіальні ограни як відокремлені підрозділи ДМС України, зокрема, на посаду першого заступника начальника Харківської митниці. Конкурс проведено на підставі ЗУ «Про державну службу», Порядку проведення конкурсу на заняття посад державної служби, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 №246 та Положення про Державну митну службу України,затвердженого постановою КМУ від 06.03.2019 №277. За результатами конкурсного відбору 27.08.2021 ОСОБА_1 визнано переможцем конкурсу на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, про що на Єдиному порталі вакансій державної служби оприлюднено інформацію. З 10.09.2021 розпочато спеціальну перевірку, на ім`я голови ДМС ОСОБА_2 було подано письмову згоду на проведення спеціальної перевірки. Додатково подано заяву від 10.09.2021 щодо призначення на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, як переможця конкурсу. Позивач зазначає, що станом на 23.12.2021 його не було ознайомлено з результатами спеціальної перевірки та не призначено на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, як переможця конкурсу. 23.12.2021 позивачем було направлено лист-звернення до ДМСУ, в якому він зазначив, що відповідно до абз.2 ч.3 ст.31 ЗУ «Про державну службу» на посаду державної служби призначається особа, визначена переможцем конкурсу, і таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки. У зв`язку з чим прохав надати копію відповідної довідки. ДМСУ на адресу позивача було направлено копію довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 . Відповідно до вказаної довідки від 07.10.2021 інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або покади з підвищенням корупційним ризиком не виявлено. Позивач вважає, що спеціал

Від представника відповідача Міністра фінансів України надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Від відповідача Державної митної служби України надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Державної митної служби України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Державною митною службою України був проведений конкурс на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, в якому прийняв участь позивач.

Відповідно до наказу Державної митної служби України від 27.08.2021 № 651 «Про результати конкурсу» ОСОБА_3 визнано переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади начальника Координаційно-моніторингової митниці.

Відповідна інформація оприлюднена на Єдиному порталі вакансій державної служби.

За результатами проведеної спеціальної перевірки, передбаченої Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171 інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_4 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком не виявлено.

Довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_3 , який претендує на зайняття посади першого заступника начальника Харківської митниці складена 07.10.2021.

ДМСУ на адресу позивача було направлено копію довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що спеціальна перевірки щодо нього закінчена 07.10.2021 і рішення про його призначення на посаду першого заступника начальника Харківської митниці мало бути прийнято не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки, а саме не пізніше 12.10.2021.

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідачів стосовно непогодження призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці та невинесення наказу про призначення позивача на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Державною митною службою України на адресу Міністра фінансів України було направлено лист №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021, в якому ДМС України просила погодити призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу на підставі положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою КМУ від 06.03.2019 №227, а також вимог ч.3 ст.31 ЗУ «Про державну службу».

Міністерство фінансів України від 09.11.2021 №17030-07-61/34186 повернула лист Державної митної служби України №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021 у зв`язку із зміною керівництва Державної митної служби України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Преамбулою Закону України «Про державну службу» визначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. (частина друга статті 1 Закону України «Про державну службу»).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про державну службу» цей закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Конкурс проводиться: 1) на зайняття вакантної посади державної служби; 2) на посаду на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби; 3) на посади державної служби, що займають особи, припинення державної служби яких має відбутися відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 цього Закону; 4) на посади державної служби категорії "А", що займають особи, у яких спливає строк призначення.

У випадках, передбачених пунктами 3 і 4 цієї частини, конкурс може бути оголошено не раніше ніж за два місяці до настання відповідної події.

У разі наявності декількох посад державної служби категорій "Б" і "В" у державному органі з однаковими посадовими обов`язками та вимогами до професійних компетентностей, визначеними в умовах проведення конкурсу, може проводитись один конкурс.

Конкурс на зайняття посад державної служби категорії "Б" або "В" проводить конкурсна комісія, утворена суб`єктом призначення у державному органі. До складу конкурсної комісії можуть залучатися на конкурсній основі представники громадських об`єднань, що діють згідно із Законом України "Про громадські об`єднання", відповідно до порядку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (стаття 27 Закону України «Про державну службу»).

Рішенням Комісії або конкурсної комісії визначаються кандидатури на зайняття посад державної служби, які набрали найбільшу загальну кількість балів за результатами складання загального рейтингу кандидатів (не більше трьох на одну посаду), для вибору суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця конкурсу (частина перша статті 28 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу» на посаду державної служби призначається переможець конкурсу. Рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення після проведення співбесіди з кандидатом та підписання з ним контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.

Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачами позивача визначено переможцем конкурсу на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

В матеріалах справи наявний наказ № 651 від 27.08.2021 «Про результати конкурсу», яким ОСОБА_1 визнано переможцем конкурсу на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, а також інформація щодо визначених переможців конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» в територіальних органах Держмитслужби, яка містить аналогічну інформацію.

Отже, позивач за результатами проведення конкурсу був обраний переможцем на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

Як наголошено вище, рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції (частина третя статті 31 Закону України «Про державну службу»).

Таким чином, Закон України «Про державну службу» як спеціальний нормативно-правовий акт, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу передбачає, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки.

При цьому, Законом України «Про державну службу» не визначено жодних винятків для відтермінування прийняття рішення про призначення на посаду переможця конкурсу, а передбачає обов`язок суб`єкта призначення в п`ятиденний строк прийняти рішення про призначення переможця конкурсу на посаду після отримання таким суб`єктом призначення результатів спеціальної перевірки.

Разом з тим, пунктом 16 частини четвертої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням із відповідним міністром та головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посад керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 (далі - Положення) Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.

Згідно з підпунктом 14 пункту 11 Положення Голова Держмитслужби призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантними посадами, призначає на посаду та звільняє з посади керівників митних постів, укладає та розриває з ними контракти про проходження державної служби у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375 Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Положення про Міністерство фінансів України передбачено, що Мінфін у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Мінфін очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України (приписи пункту 9 Положення про Міністерство фінансів України).

Приписами пункту 10 Положення про Міністерство фінансів України визначено, зокрема, що Міністр очолює Мінфін, здійснює керівництво його діяльністю; спрямовує і координує здійснення центральними органами виконавчої влади заходів з питань, віднесених до відання Мінфіну.

Як встановлено судом, на виконання вищевказаних нормативно-правових актів, Державна митна служба України листом №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021 звернулася до Міністра фінансів України з поданням щодо погодження призначення позивача на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

При цьому суд звертає увагу на те що, оскільки Закон України «Про державну службу», як спеціальний нормативно-правовий акт, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу встановлює строки на призначення на посаду, які пов`язує виключно із надходження результатів спеціальної перевірки, то з огляду на викладене суд приходить до висновку, що Міністр фінансів України зобов`язаний був здійснити розгляд отриманих від Державної митної служби України документів щодо погодження призначення позивача на посаду в межах строків, які б дозволяли Державній митній службі України прийняти рішення про призначення позивача на посаду в межах п`ятиденного строку, як це передбачено Законом України «Про державну службу».

Суд відхиляє доводи представника Міністра фінансів України про те, що Міністр фінансів України не є суб`єктом призначення позивача, а отже особою, уповноваженою приймати рішення на підставі частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу», як необґрунтовані, оскільки такі доводи прямо суперечать Закону України «Про державну службу».

У свою чергу, Міністр фінансів України не надав суду жодного доказу на підтвердження дотримання визначеного законодавством порядку погодження Міністром фінансів України призначення на посаду керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу», або ж будь-яких доказів, які б обґрунтовували неможливість розглянути подання Державної митної служби України стосовно позивача протягом такого тривалого часу.

Міністерство фінансів України від 09.11.2021 №17030-07-61/34186 повернуло лист Державної митної служби України №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021 у зв`язку із зміною керівництва Державної митної служби України без погодження призначення позивача на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

Порядок погодження Міністром фінансів України призначення осіб на посаду здійснюється відповідно до Наказу Міністерства фінансів України № 467 від 04 травня 2018 року, яким затверджено Порядок погодження Міністром фінансів України призначення на посади та звільнення з посад керівників і заступників керівників самостійних структурних підрозділів апаратів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Порядок).

Відповідно до підпунктів 5 та 6 Порядку Служба управління персоналом Мінфіну перевіряє відповідність кандидата на посаду загальним та спеціальним вимогам до посади згідно з поданими документами. У разі якщо документи, що додаються до подання, оформлено неналежним чином і з порушенням норм законодавства, в тому числі цього Порядку, такий пакет документів повертається ЦОВВ на доопрацювання не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження подання до Мінфіну.

Міністром фінансів України не було надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про оформлення подання Державною митною службою України №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021 неналежним чином і з порушенням норм законодавства, що стало б підставою для його повернення на доопрацювання.

Також не надано доказів, що унеможливлюють погодження кандидатури позивача для призначення на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

Наведене вище дозволяє суду констатувати той факт, що Міністром фінансів України було допущено бездіяльність, яка полягає у не здійсненні розгляду отриманих від Державної митної служби України документів щодо погодження призначення позивача на посаду в межах строків, які б дозволяли Державній митній службі України прийняти рішення про призначення позивача на посаду в порядку, визначеному Законом України «Про державну службу».

З огляду на викладене, така бездіяльність Міністра фінансів України є протиправною, оскільки, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, та в підсумку свідчить про відсутність будь-яких реальних та обґрунтованих підстав для відмови у погодженні призначення позивача на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо не направлення Державною митною службою України документів щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці та не призначення Борисенко Антона Володимировича на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці, як переможця конкурсу та зобов`язати Державну митну службу України направити документи щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці та призначити ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Харківської митниці, як переможця конкурсу, не можна визнати обґрунтованими, оскільки як встановлено судом Державна митна служба України листом №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021 звернулася до Міністра фінансів України з поданням щодо погодження призначення позивача на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці із наданням відповідних документів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами першою та третьою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Згідно із частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року, заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та рішенні від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» ЄСПЛ дійшов до висновку, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

В той же час, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнати протиправною бездіяльність Міністра фінансів України щодо непогодження призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу та зобов`язати Міністра фінансів України погодити призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу, є необґрунтованим, так як суперечить вимогам наведених вище норм чинного законодавства, оскільки погодження на призначення на посаду відбувається певним суб`єктом владних повноважень (Міністром фінансів України) і у встановленому законом порядку.

Суд констатував допущену таким суб`єктом владних повноважень - Міністром фінансів України протиправну бездіяльність при вирішенні питання погодження позивача як переможця конкурсу на посаду, водночас суд не вправі в порушення вимог законодавчих та нормативних актів своїм рішенням підміняти дискреційні дії такого суб`єкта.

Згідно норм Порядку погодження Міністром фінансів України призначення осіб на посаду, з метою ознайомлення з досвідом роботи кандидата на посаду, визначення його професійного рівня, ділових та моральних якостей, оцінки відповідності посаді, на яку він рекомендується, відповідні заступники Міністра фінансів України, державний секретар Мінфіну та керівники самостійних структурних підрозділів Мінфіну можуть проводити з кандидатом на посаду співбесіди.

Висновки про результати співбесід заносяться до картки погодження призначення на посаду керівника (заступника керівника) самостійного структурного підрозділу апарату центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - картка погодження), за формою згідно з додатком до цього Порядку (пункт 7 Порядку).

Опрацьовані в Мінфіні документи щодо погодження призначення кандидата на посаду разом із заповненою карткою погодження та проектом відповідного листа про погодження або відмову у погодженні призначення кандидата на посаду подаються службою управління персоналом Мінфіну на розгляд Міністру фінансів України.

За результатами розгляду пропозицій Міністр фінансів України приймає рішення про погодження або відмову у погодженні призначення кандидата на посаду.

Відповідь про погодження або відмову у погодженні Міністром фінансів України призначення кандидата на посаду надсилається до ЦОВВ у триденний строк після прийняття такого рішення (пункт 8 Порядку).

З наведеного слідує, що при отриманні документів щодо переможця конкурсу Мінфін може здійснювати процедуру співбесіди з кандидатом і за наслідками співбесіди та опрацювання документів Міністр фінансів приймає рішення.

Отже, рішення про погодження переможця конкурсу як акт індивідуальної дії приймає саме Міністр.

В той же час, враховуючи, що у відповідності до частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу» рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції, результати спеціальної перевірки стосовно позивача надійшли до Міністерства фінансів України листом Державної митної служби України №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021, станом на час звернення позивача до суду та вирішення справи по суті спору рішення стосовно погодження позивача як переможця конкурсу на посаду першого заступника начальника Харківської митниці Міністром фінансів не прийнято, матеріали, що надійшли від Державної митної служби України з супровідним листом №08-1/12-02/5.1/9311 від 07.10.2021 не повернуті Міністерством фінансів України на доопрацювання, доказів, які б унеможливлювали погодження відповідачем 1 призначення на посаду позивача як переможця конкурсу відповідачами не надано, - суд дійшов висновку, що належним способом захисту буде зобов`язати Міністра фінансів України прийняти рішення про погодження позивача, як переможця конкурсу на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

При цьому, повноваження відповідача 1 у даному випадку не вважатимуться дискреційними.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року №1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, повноваження відповідача 1 щодо прийняття відповідного рішення не вважаються дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач 1 зобов`язаний був до вчинення конкретних дій у чітко визначений термін (не пізніше п`яти днів), а саме за наслідками розгляду наданих відповідачем 2 документів відповідач 1, додержуючись визначеної Порядком № 467 процедури, зобов`язаний був прийняти відповідне рішення щодо переможця конкурсу ОСОБА_1 . Підстави для відмови у прийнятті рішення саме про погодження позивача на посаду першого заступника начальника Харківської митниці відповідачем 1 не надані і наразі відсутні.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дії чи допущеної неправомірної бездіяльності. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав позивача як зобов`язання відповідача 1 прийняти рішення про погодження позивача як переможця конкурсу на посаду першого заступника начальника Харківської митниці.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі свого боку Державна митна служба України за наслідками проведеного конкурсу вчинила всі необхідні дії задля належного оформлення та в подальшому призначення на посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 .

Відповідно, відповідачем 2 не допущено протиправної бездіяльності, оскільки відповідач 2 вчиняв дії у відповідності з наданими повноваженнями та визначеною законодавством процедурою.

Верховний Суд, зокрема у постанові від 13 червня 2017 року у справі № 21-1393а17 зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У вказаній постанові суд роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Крім того, суд зауважив, що самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позивачем позовних вимог, а відтак позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі вимог п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позивачу повернуто помилково сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 250, 251, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністра фінансів України в особі Міністерства фінансів України (м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), Державної митної служби України (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністра фінансів України щодо непогодження призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.

Зобов`язати Міністра фінансів України прийняти рішення про погодження призначення на вакантну посаду першого заступника начальника Харківської митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко