Справа № 420/18175/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/18175/21
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

03.12.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення з військової служби за повних дев`ять календарних років військової служби;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за повних дев`ять календарних років військової служби.

В обґрунтування позову зазначено, позивач з лютого 2015 року по лютий 2020 року проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2020 року №50 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказаним наказом визначено, що на день звільнення вислуга років позивача складає: у календарному обчисленні 09 років 06 місяців 27 днів; у пільговому обчисленні 08 місяців 12 днів.

Таким чином, позивач вважає, що загальна вислуга на військовій службі становить 10 років 03 місяці 09 днів, а тому набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки виплату одноразової грошової допомоги військова частина не здійснила, позивач вимушений звернутись із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних років військової служби.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних років військової служби.

Проаналізувавши положення Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд першої інстанції виходив з того, що право та умови на виплату військовослужбовцю одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби чітко визначено на рівні закону. Вказані правові норми не містять вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги.

З урахуванням норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач як такий, що має вислугу більше 10 років, набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що під час вирішення справи судом першої інстанції не було забезпечено права відповідача, передбачені ст.ст. 44, 47 КАС України, на подання відзиву, пояснень та міркувань з приводу спірних правовідносин, з урахуванням поданого клопотання щодо продовження процесуального строку, встановленого на вчинення таких дій. Судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою ту обставину, що представник позивача проходив військову службу на керівних посадах фінансово-економічної служби та звільнився з посади помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 лише 27 лютого 2020 року, а тому в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» не мав права на представництво інтересів в судах, у тому числі на виконання повноважень щодо представництва інтересів позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

На думку апелянта, відповідно до п. 5 розділу XXXII порядку №260, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей». За правилами п. 10 цієї постанови, військовослужбовцям, які звільняються зі служби, зокрема, в зв`язку з закінченням строку контракту, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи наведене, апелянт вважає відсутніми підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги врозмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки у позивача така служба становить дев`ять років шість місяців та двадцять сім днів.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 в період з 28 лютого 2015 року по 28 лютого 2020 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2020 року №50 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 28 лютого 2020 року у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У наказі визначено, що вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна - дев`ять років шість місяців двадцять сім днів, пільгова - вісім місяців дванадцять днів.

Позивач вважає, що його загальна вислуга на військовій службі становить 10 років 03 місяці 09 днів, а тому набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, визначено Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (Закон №2011-XII).

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані положення Закону не передбачають будь-яких обмежень щодо обчислення вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

Вірно надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом першої інстанції також правильно враховано положення ч. 3 ст.7 КАС України та пріоритетність законів над підзаконним актом, зокрема, Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року №260.

Виходячи з обставин цієї справи, загальний строк вислуги позивача становить 10 років 03 місяці 09 днів, що відповідно до положень ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дає йому право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з цим, слід враховувати, що частиною 3 ст. 317 КАС України визначено виключений перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

З огляду на те, що залишення без розгляду клопотання учасника про продовження строку на подання відзиву на адміністративний позов не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, відповідач скористався своїм правом та висловив свої доводи і міркування з приводу спірних правовідносин та прийнятого рішення, подавши апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає обставин для скасування судового рішення та ухвалення нового за наведених доводів апелянта.

Зазначена обставина не вплинула на правильність вирішення справи судом першої інстанції та не відповідає встановленим законом критеріям для обов`язкового скасування рішення суду.

Також не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта щодо порушень правил представництва позивача.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання корупції» особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, забороняється:

1) протягом року з дня припинення відповідної діяльності укладати трудові договори (контракти) або вчиняти правочини у сфері підприємницької діяльності з юридичними особами приватного права або фізичними особами - підприємцями, якщо особи, зазначені в абзаці першому цієї частини, протягом року до дня припинення виконання функцій держави або місцевого самоврядування здійснювали повноваження з контролю, нагляду або підготовки чи прийняття відповідних рішень щодо діяльності цих юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців;

2) розголошувати або використовувати в інший спосіб у своїх інтересах інформацію, яка стала їм відома у зв`язку з виконанням службових повноважень, крім випадків, встановлених законом;

3) протягом року з дня припинення відповідної діяльності представляти інтереси будь-якої особи у справах (у тому числі в тих, що розглядаються в судах), в яких іншою стороною є орган, підприємство, установа, організація, в якому (яких) вони працювали на момент припинення зазначеної діяльності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не надано доказів проходження представником позивача Дяченком О.В. військової служби на керівних посадах саме у військовій частині НОМЕР_1, а твердження про звільнення представника з військової служби в військовій частині НОМЕР_2 спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення заборон, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання корупції».

Оскільки висновки суду ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв