Справа № 480/2910/22
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 року Справа № 480/2910/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2910/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1, Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1, в якій просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1, яка полягає у невиплаті позивачу при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2021 № 248 звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 29.08.2021. В січні 2022 позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Проте листом № 143 від 27.01.2022 відмовлено у виплаті такої компенсації.

Позивач вважає відмову протиправною, а тому звернувся до суду.

Ухвалою суду від 07.04.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

05.07.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про залучення відповідача у якості третьої особи, оскільки позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 і безпідставно ототожнює військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2. Крім цього, відповідач зазначив, що фінансування витрат здійснюється на підставі наказів, які видає військова частина НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 06.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача.

Ухвалою суду від 06.07.2022 залучено до участі у справі № 480/2910/22 Військову частину НОМЕР_2 в якості співвідповідача, встановлено строк для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача.

Відповідач (військова частина НОМЕР_1), отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі 21.06.2022 (а.с. 17), у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

Відповідач (військова частина НОМЕР_2), отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі 15.07.2022 (а.с. 35), у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 248 від 28.08.2021 року ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини № 229 від 16.08.2021 у запас з військової служби відповідно до підпункту "а", пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з закінченням строку контракту), з 29.08.2021 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 10).

У відповідь на адвокатський запит адвокатського бюро "Дубок і партнери" щодо надання копій документів та інформації про речове майно ОСОБА_1 , військовою частиною НОМЕР_1 листом № 143 від 27.01.2022 повідомлено, що ОСОБА_1 не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1. Військова частина НОМЕР_1 як розпорядник коштів третього рівня, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина НОМЕР_2, де проходив військову службу ОСОБА_1 , здійснює фінансування, у тому числі грошового забезпечення та інших виплат військовслужбовцям інших військових частин, але підстави виплат суоворо регламентовані і не передбачають розширеного тлумачення (а.с. 8-9).

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно з частиною 1 статті 9-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Виходячи із системного аналізу наведеної норми обов`язковою підставою для вирішення питання щодо отримання грошової компенсації є звернення із письмовою заявою або рапортом.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 із заявою чи рапортом про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1-2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що оскільки позивачем не виконано вимоги 4, 5 Порядку № 178 щодо обов`язкового звернення із заявою або рапортом до Військової частини НОМЕР_2, а тому у відповідача відсутні підстави для виплати наведеної грошової компенсації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1, Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук