Справа № 380/9237/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9237/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, починаючи з 15 вересня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 15 вересня 2020 року, відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 11 квітня 2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). З 15 вересня 2020 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки (2014, 2015 та 2016 роки) 4888,83. Після призначення пенсії по інвалідності, тобто, після 11 квітня 2017 року позивачка додатково набула понад 24 місяці страхового стажу, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5. Надалі представник позивачки звернувся до відповідача з вимогою здійснити перерахунок її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, однак такого перерахунку відповідач не здійснив.

Зазначені дії відповідача позивачка вважає протиправними, оскільки після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, вона набула не право на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 цього Закону, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону № 1058, оскільки за таким призначенням звернулася вперше. Тому позивачка набула право на врахування показника середньої заробітної плати (доходу) за 2017, 2018, 2019 роки під час призначення пенсії за віком з 15 вересня 2020 року, як особа, яка після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та її додатково набутий стаж становить понад 24 місяці. Обґрунтовуючи вказану правову позицію позивачка покликається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 вересня 2018 року у справі № 127/18159/17 та від 26 березня 2019 року у справі № 335/13242/16-а.

З огляду на викладене позивачка висновує, що при обчисленні її пенсії за віком відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року її звернення за призначенням пенсії, як це передбачено частиною 2 статті 40 та частиною 1 статті 45 Закону № 1058.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що долучена до позовної заяви відповідь на адвокатський запит представника позивачки не є належною підставою для оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Щодо перерахунку пенсії позивачки за віком відповідно до статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, відповідач зазначає, що при переведенні особи на інший вид пенсії показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення (попереднього) перерахунку пенсії відповідно до Закону № 1058. Чинним законодавством України передбачено, що пенсія призначається за вибором пенсіонера один раз. У подальшому особа може обрати інший вид пенсії, подавши до відповідного територіального органу Пенсійного фонду заяву про переведення з одного виду пенсії на інший. У спірному випадку перехід позивачки з одного виду пенсії на інший (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) відбувся у межах одного закону Закону № 1058. З огляду на це твердження позивачки про нове призначення пенсії є безпідставним, а правова позиція Верховного Суду, яка наведена у позовній заяві, не є релевантною до цієї справи.

Відповідач звертає увагу на те, що на момент призначення пенсії по інвалідності (11 квітня 2017 року) позивачка не працювала. У подальшому позивачці проведено відповідні перерахунки її пенсії по інвалідності з урахуванням працевлаштування (рішення про перерахунок № 49 від 03 грудня 2019 року) та з урахуванням звільнення з роботи. На підставі поданої позивачкою заяви їй з 15 вересня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 21 вересня 2020 року № 49 про перерахунок пенсії (вид перерахунку перехід з виду на вид) із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки (2014, 2015 та 2016 роки) 4888,83 грн з 15 вересня 2020 року, тобто з дати подання заяви про перехід на інший вид пенсії відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058.

Відповідач зазначає, що долучені до позовної заяви відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 підтверджують відсутність у позивачки 24 місяців страхового стажу після призначення пенсії по інвалідності, а тому підстави для застосування у спірному випадку частини 3 статті 45 Закону № 1058 відсутні.

Відповідач підсумовує, що з огляду на викладені обставини у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відсутні правові підстави щодо здійснення перерахунку пенсії позивачки з 15 вересня 2020 року відповідно до статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив, в якій додатково зазначає, що визначальним у цій справі є той факт, що 15 вересня 2020 року відбулось первинне призначення їй пенсії за віком. Оскільки відбулось призначення пенсії, то до нього мають бути застосовані вимоги частини 2 статті 40 Закону № 1058 та застосований показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії пенсії за віком. Крім того, на переконання позивачки, незастосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком призводить до її дискримінації порівняно з іншими особами, які за тих же умов, маючи аналогічну кількість стажу та, досягнувши такого ж пенсійного віку, отримуватиме пенсію за віком, яка буде обрахована з актуальним показником середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачені страхові внески.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

З 11 квітня 2017 року ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058, що підтверджується Протоколом № 1462 від 12 травня 2017 року.

Згідно із заявою позивачки від 29 листопада 2019 року ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії у зв`язку з працевлаштуванням (рішення № 49 від 03 грудня 2019 року).

На підставі заяви позивачки від 15 вересня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 49 від 21 вересня 2020 року про перерахунок пенсії (вид перерахунку перехід з виду на вид (на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058)) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2014, 2015 та 2016 роки) 4888,83 грн, з 15 вересня 2020 року.

02 червня 2022 року представник позивачки адвокат Хомич Іван Олександрович звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із адвокатським запитом, в якому просив, серед іншого, перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_2 згідно із Законом № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки.

Листом від 09 червня 2022 року № 1300-5901-8/49463 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило представника позивачки адвоката Хомича Івана Олександровича про те, що ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058 з 11 квітня 2017 року. З 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки (за 2014-2016 роки) 4888,83 (осучаснений заробіток на 01 березня 2022 року 6186,32 грн).

Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, починаючи з 15 вересня 2020 року, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці пенсії за віком, починаючи з 15 вересня 2020 року, відповідно до статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом частини другої статті 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 373/2541/15-а, від 28 листопада 2018 року у справі № 359/3000/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 211/5907/16-а, від 01 березня 2021 року у справі № 488/1409/16-а та багатьох інших.

В той же час відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленій у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 465/5246/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 334/2653/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 185/860/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 333/1856/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17 якщо особа отримувала пенсію за іншим Законом, звертається за призначенням пенсії згідно із Законом № 1058, показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058.

У цій справі суд встановив, що пенсія по інвалідності була призначена позивачці вперше 11 квітня 2017 року відповідно до Закону № 1058. У подальшому така пенсія була перерахована позивачці у зв`язку з її працевлаштуванням.

На підставі заяви позивачки від 15 вересня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 49 від 21 вересня 2020 року про перерахунок пенсії (вид перерахунку перехід з виду на вид (на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058)) з 15 вересня 2020 року.

Таким чином, у спірному випадку відбулося переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом № 1058, на пенсію за віком за цим же Законом, а тому застосуванню підлягає частина третя статті 45 Закону № 1058 відповідно до положень якої показник середньої заробітної плати (доходу) має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення позивачці пенсії по інвалідності 11 квітня 2017 року.

Натомість у позовній заяві та відповіді на відзиві на позовну заяву позивачка наполягає, що пенсія за віком їй була призначена вперше.

Суд оцінює такі твердження позивачки критичного з огляду на таке.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 10 липня 2018 року у справі № 520/6808/17, від 19 грудня 2018 року у справі № 577/5248/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що частиною 3 статті 45 Закону № № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. При такому переведенні на інший вид пенсії показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

Водночас у випадках звернення особи до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії, призначеної на підставі іншого закону, ніж Закон № 1058, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, така особа вважається такою, що звертається за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 вперше. У зазначених випадках до спірних правовідносин не застосовується частина третя статті 45 Закону № 1058-ІV.

Матеріали цієї справи свідчать, що позивачці було вперше призначено пенсію по інвалідності за Законом № 1058, а потім переведено за її заявою на пенсію за віком за цим же Законом.

Таким чином, суд повторює, що у випадку з позивачкою відбулося переведення її з одного виду пенсії, передбаченого Законом № 1058, на інший вид пенсії за цим же Законом, а не призначено пенсію вперше за Законом № 1058, як помилково вважає позивачка.

Щодо покликання позивачки на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 вересня 2018 року у справі № 127/18159/17, від 26 березня 2019 року у справі № 335/13242/16-а суд зазначає таке.

Так, у справі № 127/18159/17 позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058 він звернувся вперше. З огляду на це Верховний Суд дійшов висновку, що в такому випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у пенсійного органу за таких обставин були відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини третьої статті 45 Закону № 1058.

У справі № 335/13242/16-а позивачу було призначено пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 позивач звернувся вперше. З огляду на це Верховний Суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Натомість у цій справі, як зазначено вище, відбулося переведення позивачки з одного виду пенсії, передбаченого Законом № 1058, на інший вид пенсії за цим же Законом, тобто в межах одного Закону, а не призначено пенсію вперше за Законом № 1058, тому правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 вересня 2018 року у справі № 127/18159/17 та від 26 березня 2019 року у справі № 335/13242/16-а, на які покликається позивачка, не є релевантними до цієї справи.

Щодо тверджень позивачки про те, що вона набула право на врахування показника середньої заробітної плати (доходу) за 2017, 2018, 2019 роки під час призначення пенсії за віком з 15 вересня 2020 року як особа, яка після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати, та її додатково набутий стаж становить понад 24 місяці суд зазначає наступне.

Абзацом третім частини третьої статті 45 Закону № 1058 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз положень наведеної норми права дає підстави дійти висновку, що при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Однак для застосування такої середньої заробітної плати (доходу) обов`язковою є наявність наступних двох умов, які мають існувати одночасно:

- особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати;

- набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Суд встановив, що після призначення пенсії по інвалідності (11 квітня 2017) позивачка з 08 листопада 2019 року по 01 квітня 2020 року працювала оператором котельні 2 розряду ЄТС у Стрийській дитячій музичній школі ім. О. Нижанківського. Відомості про будь-яку іншу роботу позивачки в період після призначення пенсії по інвалідності в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наявні у матеріалах справи індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 підтверджують відсутність у позивачки 24 місяців страхового стажу після призначення пенсії по інвалідності, а тому суд погоджується з доводами відповідача про неможливість застосування до спірного випадку положень абзацу третього частини третьої статті 45 Закону № 1058 у зв`язку з недотриманням такої обов`язкової умови як набуття не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що у випадку з позивачкою відповідач правильно застосував показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення їй попереднього виду пенсії (пенсії по інвалідності) за три календарні роки (за 2014, 2015, 2016 роки).

Тому підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, починаючи з 15 вересня 2020 року, відсутні з огляду на що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Як наслідок не підлягає задоволенню й похідна позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 15 вересня 2020 року відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява № 4909/04) відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів суду, з посиланням на положення діючого законодавства та доводи, викладені у відзиві, безпідставність заявлених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на викладене суд уважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з урахуванням наведених висновків суду щодо їх безпідставності.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 11 серпня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.