Справа № 440/6329/22
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/6329/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту - відповідач), відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни від 30.10.2019 в виконавчому провадженні №55181741 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 №45879/07.

В обґрунтування своїх вимог позивач наголошувала на протиправності постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни від 30.10.2019 в виконавчому провадженні №55181741 у зв`язку з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 №45879/07 не в повному обсязі, а саме без нарахування простого відсотку (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Зауважила, що остаточний розрахунок на її користь проведений через 21 місяць з дня набрання законної сили рішенням.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 вирішено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити, поновивши позивачу строк звернення до суду із цим позовом. Клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору вирішено задовольнити, звільнивши позивача від сплату судового збору за подання позовної заяви по справі № 440/6329/22. Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України. Позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідачем вчинено всі заходи у відповідності до Закону. Наголосив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, враховуючи вручення останній постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу, застосувавши який ОСОБА_1 мала б змогу дізнаватись про хід виконавчого провадження та прийняті постанови в його межах /а.с.15-17/.

Третя особа своїм правом надання письмових пояснень на позов та відзив не скористалась.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України), відповідно до частини четвертої якої адміністративна справа вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

При цьому, як передбачено частиною першою статті 269 КАС України, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

23 листопада 2017 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55181471 з примусового виконання Рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 №45879/07 (надалі по тексту - рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року), відповідно до якого, серед іншого, постановлено:

(a) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в доданій таблиці; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти /а.с. 69-72/.

Так, в доданому до рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року Додатку під назвою: "Перелік заяв зі скаргами за пунктом 1 статті 6 та статтею 13 Конвенції (надмірна тривалість цивільних проваджень та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту)" відносно заявника ОСОБА_1 визначено суму, присуджену в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди і судових та інших витрат (в євро) - 2600 /а.с. 95 зворот/.

Відповідно до платіжного доручення №275 від 19 січня 2018 року на користь ОСОБА_1 перераховано 85889,32 грн, що визначено як еквівалент 2600 євро /а.с. 77/.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. від 13.08.2018 закінчено виконавче провадження №55181741 /а.с. 83/.

До Департаменту державної виконавчої служби надійшла службова записка керівника Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ольги Давидчук від 20.06.2019 про необхідність надання інформації про стан виконання рішення національного суду, прийнятого на користь ОСОБА_1 , щодо стягнення шкоди, завданої державним підприємством, а саме: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006, та про виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Семирода та інші проти України" (заява № 45879/07) /а.с. 86/.

Службовою запискою за підписом заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Р.В. Клименко від 24.06.2019 №1654-5.2.2-19/20.1/23 повідомлено Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людина про виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Семирода та інші проти України" (заява № 45879/07), шляхом сплати грошових коштів в розмірі 85889,32 грн, згідно платіжного доручення від 19.01.2018 №275 /а.с. 89/.

До Департаменту державної виконавчої служби направлено службову записку керівника Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ольги Давидчук від 01.08.2019 про необхідність надання актуальної інформації про стан виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006 року /а.с. 90/.

Службовою запискою від 10.09.2019 №2079-5.2.1-19 за підписом заступника начальника Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту державної виконавчої служби повідомлено Відділ примусового виконання, крім іншого, що: "згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження (спецпідрозділ) державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 06.07.2009 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №1332950 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого суду м. Полтави від 26.01.2006 №2-61 про стягнення з СДП "Укрспец`юст" на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 77620,00 грн у зв`язку з відсутністю підтвердження, що боржник знаходиться у АДРЕСА_1 . Надати більш детальну інформацію неможливо у зв`язку із знищенням виконавчих документів №6557730 та №1332950" /а.с. 96/.

Відповідачем 17 вересня 2019 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 55181741 /зв.а.с. 96-97/.

Міністерством юстиції України платіжним дорученням від 15.10.2019 № 12259 ОСОБА_1 кошти у розмірі 77620 грн із призначенням платежу: "пер. кош., як пог. боргу згід. ріш. Євросуду №45879/07 від 12.10.2017 /зв.а.с. 103/

30 жовтня 2019 року відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 55181741 з підстав п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" /а.с. 104/.

Вважаючи свої права порушеними такою постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

В частині посилань представника відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, суд наголошує, що при вирішення питання про відкриття провадження у справі судом задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та поновлено останній, зважаючи на посилання позивача на отримання оспорюваної постанови лише у відповідь на адвокатський запит 17 липня 2022 року, та відсутності на даній стадії доказів отримання вказаної постанови позивачем раніше, у зв`язку з чим суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем із цим позовом. Твердження відповідача про те, що у позивача була постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2017 ВП №55181741 з ідентифікатором доступу, а відтак на думку відповідача, позивач мала змогу за допомогою ідентифікатора доступу ознайомитися самостійно із матеріалами виконавчого провадження у тому числі і про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження, суд визнає як необґрунтовані, оскільки вони є лише припущеннями представника відповідача про можливі дії позивача, у той час, як відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження направлення, у спосіб передбачений законом, постанови про закінчення виконавчого провадження на адресу позивача та отримання нею вказаної постанови. Відтак, підстав для повернення позову у зв`язку з пропущеним строку звернення до суду не має.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення ЄСПЛ в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком України виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України врегульовані Законом України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон N 3477-IV).

У розмінні статті 1 Закону N 3477-IV орган представництва - це орган, відповідальний за забезпечення представництва України в ЄСПЛ та координацію виконання його рішень; рішення - а) остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення ЄСПЛ щодо справедливої сатисфакції у справі проти України.

Статтею 2 Закону N 3477-IV передбачено, що рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону N 3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Частинами першою, другою статті 8 Закону N 3477-IV передбачено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону N 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 3 Закону N 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення ЄСПЛ з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 8 частини першої статті 49 Закону N 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Звертаючись з вимогою скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 55181741, позивач наголошувала, що боржником не було нараховано та виплачено позивачці пеню відповідно до пункту (b) резолютивної частини рішення ЄСПЛ за несвоєчасне виконання самого рішення ЄСПЛ так і рішення національного суду.

Надаючи оцінку таким посиланням, суд наголошує, що аналіз статті 8 Закону N 3477-IV дає підстави для висновку про те, що пеня, зазначена у резолютивній частині рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року, застосовується тільки до випадків несвоєчасної виплати відшкодування, під яким відповідно до статті 1 Закону N 3477-IV розуміється сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням ЄСПЛ відповідно до статті 41 Конвенції.

Отже, неправильним є застосування пені, передбаченої статтею 41 Конвенції та статтею 8 Закону N 3477-IV, до випадків несвоєчасної виплати сум, що мають бути стягнені на підставі рішення національного суду, невиконання якого стало підставою для констатації ЄСПЛ порушень вимог статі 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 05 грудня 2019 року у справі N 802/1594/16-а, від 10 жовтня 2019 року у справі N 825/1774/16, від 11 липня 2018 року у справі N 820/3181/16, від 30 вересня 2020 року у справі N 572/235/17 і суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час, суд погоджується з твердженням позивача про виконання рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року не у повному обсязі з підстав не нарахування та не виплати позивачці простого відсотку (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти, відповідно до пункту (b) резолютивної частини рішення ЄСПЛ за несвоєчасне виконання останнього, зважаючи на факт перерахування відповідної виплати лише 19 січня 2018 року, тобто зі спливом тримісячного строку.

Суд звертає увагу відповідача, що у самій постанові головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерстві юстиції України Рекашовою А.М. від 23.11.2017 року ВП №55181741 зазначено, що виконавчий документ (Рішення Європейського суду з прав людини №45879/07) вступив в законну силу (набрав чинності) 12.10.2017 року. Тобто, три місяці на виконання вказаного рішення ЄСПЛ без застосування пункту (b) закінчилися 12.01.2018 року, у той час, як сплата коштів присуджених вказаним рішенням відбулася лише 19.01.2018. Відтак, за період з 12.01.2018 по 19.01.2018 має бути нараховано простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти, відповідно до пункту (b) резолютивної частини рішення ЄСПЛ за несвоєчасне виконання останнього. Доказів нарахування та сплати вказаних коштів позивачці до матеріалів справи відповідачем не надано.

Відтак, рішення суду не виконано в повному обсязі, та відповідно підстав для прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження (з підстав його виконання в повному обсязі) у відповідача станом на 30.10.2019 не було.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що пунктом (а) рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року №45879/07 визначено, що "упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в доданій таблиці; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу" /а.с. зворот 93-95/.

Днем здійснення державною-відповідачем платежу зачвнику ( ОСОБА_1 ), згідно платіжного доручення №275 є 19 січня 2018 року.

Згідно інформації із офіційного веб-сайту Національного банку України про офіційні курси гривні до іноземних валют станом на 19.01.2018 року, курс гривні до євро був 3520,9253 грн до 100 євро /https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=19.01.2018&period=daily/.

Таким чином, враховуючи курс НБУ євро по відношенню до гривні станом на дату здійснення платежу, а саме 19.01.2018 року, то сума виплати присуджених рішенням ЄСПЛ коштів у розмірі 2600 євро мала складати 91544,06 грн (2600євро*35,209253). В той же час, на підтвердження виконання рішення суду в повному обсязі Міністерством юстиції України було надано відповідачу копію платіжного доручення про сплату на виконання вказаного рішення лише 85889,32 грн, тобто менше, ніж мало б бути, що в свою чергу підтверджує той факт, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання рішення суду в повному обсязі, у відповідача була відсутня інформація про виконання вказаного рішення саме в повному обсязі.

Відтак, державний виконавець, перед винесенням оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2019 року ВП№55181741 не пересвідчився, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 року №45879/07.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути прийнято, крім іншого, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни від 30.10.2019 у виконавчому провадженні ВП№55181741 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 №45879/07 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийнята не на підставі законів України та не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваного рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивачка від сплати судового збору звільнена ухвалою суду від 01 серпня 2022 року, а відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (с. Руденківка, Полтавський район, Полтавська область, 39323, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни від 30.10.2019 у виконавчому провадженні ВП№55181741 про закінчення виконавчого провадження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г.Ясиновський