Справа № 520/1832/22
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 серпня 2022 року № 520/1832/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Григоров Д.В. ,

при секретарі судового засідання Сабельнік Б.В.,

за участю: представника позивача - Паркулаб А.В.

представника відповідача - Чалий Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Невель" (вул. Академіка Павлова, буд. 144, кв. 15,м. Харків,61146, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Невель" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просило суд:

- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.11.2021р.; №1; №1; №1; №1.

В обгрунтування заявленого позову позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області є протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача, а відтак підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 р. відкрито провадження у вказаний адміністративній справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи, призначений на 24.02.2022р. не відбувся в зв`язку з нездійсненням діяльності суду через ведення бойових дій на території Харківської міської територіальної громади.

Представником відповідача було подано до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач позов не визнав; зазначає, що господарські операції між ТОВ "Невель" та його контрагентами-постачальниками ТОВ "МГ "ТЕК" та ТОВ "ЕМДЖИ ГРУП" за період з 01.01.2017р. по 30.06.2021р. не відбулися, відсутній факт реального вчинення господарських операцій; ТОВ "НЕВЕЛЬ" при декларуванні допущено порушення п.44.1, п.44.2, ст.44, пп. 134.1.1 п.131.1 ст.134 ПК України, ст.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", НП(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318, у результаті чого необгрунтовано занижено при отриманні результатів робіт, послуг (джерело походження яких не встановлено) показники ряд. 02 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств на загальну суму 18153626 грн. та на порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 198.1,п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України завищено податковий кредит у загальній сумі 3619402 грн. по операціях з ТОВ "МГ "ТЕК" та ТОВ "ЕМДЖИ ГРУП". Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та надані пояснення.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Невель» є юридичною особою, пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та перебуває на податковому обліку як платник податків в органах ДПС. Основним видом діяльності підприємства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

У вересні жовтні 2021 року фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області на підставі наказу від 17 08.2021р. №6197-П було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Невель», за результатами якої був складений акт перевірки від 12.10.2021р. №18232/20-40-07-01-08/37092390 (а.с. 21-90, том 1).

За висновками вказаного акту перевіркою встановлено порушення з боку ТОВ «Невель» вимог чинного податкового законодавства, а саме:

1) п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4 790 534 грн., у т.ч. за 2018 рік на загальну суму 722 851 грн., за 1 квартал 2019 року на загальну суму 505 942 грн., за 2 квартал 2019 року на загальну суму 516 272 грн., за 3 квартал 2019 року на загальну суму 781 420 грн., за 4 квартал 2019 року на загальну суму 514 542 грн., за 1 квартал 2020 року на загальну суму 226 626 грн., за 1 квартал 2021 року на загальну суму 1 522 881 грн., та завищення на суму 104 227 грн., у т ч. за 1 квартал 2021 року на загальну суму 104 227 грн.;

2) п.п.44.1 ст.44, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.1. п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 3 558 331 грн., в тому числі у квітні 2019 року на 8227 грн., у травні 2019 року на 197 505 грн., у червні 2019 року на 240 948 грн., у липні 2019 року на 412 018 грн., у серпні 2019 року на 1 665 530 грн., у жовтні 2019 року на 460 391 грн., у січні 2020 року на 271 902 грн., у лютому 2020 року на 186 562 грн., у вересні 2020 року на 115 248 грн., зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, ряд 21 декларації, всього у сумі 61 071 грн., в тому числі за червень 2021 року на 61 071 грн.;

3) п.п. 44.1 ст.44, пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на загальну суму 1 464 785 грн., в тому числі у серпні 2018 року на 50 329 грн., у вересні 2018 року на 293 793 грн., у квітні 2019 року на 45 583 грн., у травні 2019 року на 180 853 грн,. у червні 2019 року на 152 017 грн., у липні 2019 року на 268 431 грн., у жовтні 2019 року на 88 390 грн., у грудні 2019 року на 385 389 грн.;

4) п 176.2 (б) ст.176 Податкового кодексу України, а саме: в податковому розрахунку за формою №І-ДФ про суми нарахованого доходу на користь платника податку, та сум утриманого з них податку, у перевіреному періоді не надані дані про суми доходу у вигляді майнового і немайнового внеску платника податку до статутного фонду ТОВ «Невель» за 4 квартал 2017 року у сумі 13400 грн. та за 2 квартал 2018 року у сумі 14 000 000 грн. за ознакою доходу « 178», не надання даних про суми отриманої та повернутої фінансової допомоги від громадян та не відображення за ознакою доходу « 153».

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки відповідачем були прийняті оскаржувані в даній справі податкові повідомлення- рішення, а саме:

1) від 05.11.2021р. №1 (а.с. 91-92, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 4 447 913 грн. 75 коп., в тому числі: 3 558 331 грн. - податкове зобов`язання, 889 582,75 грн. - штрафні санкції;

2) від 05.11.2021р. №1 (а.с. 93-94, том1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 5 446 563 грн. 75 коп., в тому числі: 4 686 307 грн.- податкове зобов`язання, 760 256,75 грн. - штрафні санкції;

3) від 05.11.2021р. №1 (а.с. 95-96, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 830 981 грн. 25 коп,. в тому числі: 1 464 785 грн. - податкове зобов`язання, 366 19,25 грн. - штрафні санкції.

4) від 05.11.2021р. №1 (а.с. 97-98, том 1), відповідно до якого позивачу зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 61 071 грн.;

Вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 15.11.2021р. №1, №1, №1, №1 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з приводу їх скасування.

Крім того, згідно доводів позовної заяви позивач вказує на незаконність проведеної контролюючим органом перевірки, за наслідками якої було прийнято оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення. При цьому позивач посилається на розповсюдження дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) та, відповідно, дію мораторію з проведення документальних та фактичних перевірок на період, коли було здійснено документальну планову перевірку позивача, за наслідками якої ухвалено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Самостійних позовних вимог про скасування наказу про проведення документальної планової перевірки позивачем в межах даної справи не заявлено.

Судом встановлено, що проводячи документальну планову перевірку позивача в даній справі, контролюючий орган посилався на п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, ст. 75, ст.77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, виходив з плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік та наказу ГУ ДПС в Харківській області Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ НЕВЕЛЬ від 17.08.2021р. № 6197-П (а.с. 20. том 1).

Доходячи висновків про наявність виявлених перевіркою порушень, контролюючий орган виходив з того, що між позивачем та ТОВ ТД Ест було укладено договір позики від 16.01.2020р. № 160120/ФД про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, згідно якого позивач (позичальник) отримав безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 11 928 000 грн. на один рік з 16.01.2020р. по 16.01.2021р. Згідно додаткової угоди від 15.01.2021р. № 1 фінансова допомога надається позичальнику на термін з 16.01.2020р. по 16.01.2022р.

За наслідками податкової перевірки контролюючий орган встановив повернення 31.01.2020р. 244.00грн., а станом на 16.01.2021р. наявною кредиторську заборгованість за договором в розмірі 11 927 756 грн., яка, на думку контролюючого органу, повинна відображатися в балансі за теперішньою вартістю, тобто позивач мав визначити теперішню вартість зобов`язань та суму дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання), включити до складу доходів станом на 31.03.2021р. та протягом строку погашення фінансової допомоги сформувати витрати, проте не зробив цього, внаслідок чого занижено показники Р. 2240 Інші фінансові доходи, визначені за правилами бухгалтерського обліку за 1 квартал 2021 року на суму 8 460 452 грн., а також завищено фінансовий результат до оподаткування та не відображено у Р. 2270 Інші витрати Звіту про фінансові результати на відповідну суму 579 040 грн. за 2 квартал 2021 року.

Крім того, контролюючий орган вказав на укладення між позивачем та ТОВ МГ ТЕК договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 31 від 12.07.2018р., за яким позивачем включено до складу витрат на збут (інші операційні витрати) вартість послуг з транспортно-експедиційного обслуговування. Досліджуючи в межах податкової перевірки взаємовідносини сторін за вказаним договором, контролюючий орган дійшов висновку про відсутність реального характеру вчинених за ним господарських операцій, що слідує з ознак фіктивної діяльності ТОВ МГ ТЕК. Такі висновки грунтувалися на вчиненні ТОВ МГ ТЕК господарських угод з низкою юридичних осіб, щодо яких було складено податкову інформацію з приводу ризиковості платників податків, відсутності ТОВ МГ ТЕК за місцезнаходженням, відсутністю основних засобів для здійснення господарської діяльності, а також тим, що його директор та засновник є директором, головним бухгалтером та засновником інших суб`єктів господарської діяльності.

Також контролюючий орган посилався на укладення між позивачем та ТОВ ЕМДЖИ ГРУП договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 4 від 17.12.2018р., за яким позивач включив до складу витрат на збут вартість послуг з транспортно-експедиційного обслуговування у загальній сумі 10 058 814.0 грн.

Контролюючий орган, зокрема, визначив, що в ході податкової перевірки позивачем не було надано документи, перелік яких був передбачений умовами наведеного договору, а за наданими копіями додаткових угод до нього до вартості послуг, що надаються, не було включено низку пунктів стосовно сертифікації якості товару, що, на думку контролюючого органу, вказує на те, що за наведеним договором позивач отримував лише транспортно-експедиторські послуги, а документи, що підтверджують надання послуг з сертифікації якості товару в порту відсутні. Також контролюючий орган зазначав про неможливість здійснення власної господарської діяльності ТОВ ЕМДЖИ ГРУП, з урахуванням чого вважав, що під час податкової перевірки позивачем не було надано обгрунтованих пояснень та документального підтвердження критеріїв, якими керувався позивач при виборі як ТОВ ЕМДЖИ ГРУП так і ТОВ МГ ТЕК, як контрагентів, з урахуванням здійснення заходів розумної обережності при виборі контрагентів постачальників, що вказує, на його думку, про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з ними та відсутність можливості формування витрат та податкового кредиту.

Дослідивши вказані доводи та міркування з урахуванням наявних у справі доказів, суд не погоджується з позицією контролюючого органу та вказує наступне.

Щодо дисконтування заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 16.01.2020р. № 160120/ФД.

Як встановлено судовим розглядом між ТОВ «ТД «ЕСТ» (позикодавець) і ТОВ «НЕВЕЛЬ» (позичальник) було укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 16.01.2020р. №160120/ФД (а.с. 103-104, том 1), згідно з яким позикодавець надає позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у розмірі 11 928 000 грн. Відповідно до п. 1.2 договору позики фінансова допомога надається на термін один рік, з 16.01.2020р. по 16.01.2021р. Згідно з додатковою угодою №1 від 15.01.2021 до договору позики сторони домовились змінити п. 1.2. Договору позики та викласти його в наступній редакції: 1.2 : Зазначена в п.1.1 фінансова допомога надається позичальнику на термін з 16.01.2020р. по 16.01.2022р.

Підставою для висновку акту перевірки про заниження об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 8 460 452,17 грн. та донарахування 1 522 881,39 грн. податку на прибуток податковим повідомленням-рішенням від 05.11.2021р. №1 стало не дисконтування ТОВ «НЕВЕЛЬ» заборгованості за договором від 16.01.2020р. №160120/ФД як довгострокової.

Суд з таким висновком не погоджується та вказує, що згідно підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14. ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин): фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Згідно частини другої статті 6, частини третьої статті 12-1. Закону, регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності. Підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 Зобов`язання та 13 Фінансові інструменти визначено, що (пункт 10.) Довгострокові зобов`язання, - на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання. Пункт 4. - Фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Пункт 10. - Фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Пункт 29 - Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 31 - на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

В даній справі встановлено, що позика, отримана позивачем за вказаним спірним договором, відповідає визначенню поняття фінансовий інструмент , що передбачене у пункті 4 П(С)БО 13, а також з урахуванням вказаного пункту П(С)БО 13 надана позика - це фінансовий актив, оскільки є контрактним правом до отримання коштів у майбутньому, а отримана позика - це фінансове зобов`язання, оскільки його погашення призведе до майбутньої виплати коштів. П(С)БО 13 не містить визначення поняття амортизованої собівартості фінансового зобов`язання або посилань на встановлення такої в інших нормативно-правових актів, не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

Суд вважає безпідставним застосування контролюючим органом до спірних правовідносин порядку амортизації собівартості фінансових інвестицій, визначених у П(С)БО 12 Фінансові інвестиції згідно висновків акту перевірки від 12.10.2021р. № 18232/20-40-07-01-08/37092390 , оскільки пунктом 4 П(С)БО 13 встановлено, що фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора. Тобто, фінансова інвестиція є фінансовим активом, а отримана позивачем позика - фінансовим зобов`язанням. У зв`язку з чим відсутні підстави для застосування методики визначення амортизованої собівартості фінансової інвестиції до спірних правовідносин.

Крім того, національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тоді як така методологія визначена Міжнародними стандартами фінансової звітності. Однак, слід враховувати, що частиною третьою статті 12-1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності (що не спростовано відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами), з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно.

В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики.

В частині доводів відповідача щодо того, що позивач мав визначити теперішню вартість грошових зобов`язань та суму дисконту (різниці між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання), яка повинна включатися до доходу в момент отримання позики, суд вказує, що грошові кошти в межах договорів позики отримані позичальником, як юридичною особою, для ведення господарської діяльності, що свідчить про те, що отримана позивачем позика безпосередньо пов`язана із операційною діяльністю позивача. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15 Дохід (затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290), який містить вичерпний перелік визнаних доходів та в якому відсутній такий вид визнаного доходу як - дохід від дисконтування кредиторської заборгованості. Пунктом 5 П(С)БО 15 Дохід , дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Згідно з пунктом 21 П(С)БО 15, дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Крім того, згідно з пунктом 10 П(С)БО 11 Зобов`язання - довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання. Контролюючим органом при визначенні теперішньої вартості заборгованості по позикам застосовано формулу для одноразового платежу в кінці строку, без урахування необхідності погашення також відсотків за позикою, що є необґрунтованим, оскільки для розрахунку теперішньої вартості позики необхідно врахувати, що майбутні грошові потоки будуть включати не тільки безпосередньо погашення суми заборгованості за тілом кредиту, а й погашення відсотків за кредитом.

Таким чином, з урахуванням положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) суд вважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем положень статті 134 ПК України внаслідок не визначення та не відображення фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості, та не здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дата балансу, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся є необгрунтованим. Подібний правовий висновок сформовано в Постанові Верховного суду від 10.09.2021р. у справі № 160/6203/20.

Що стосується решти виявлених перевіркою порушень та висновків, зроблених в зв`язку із цим, їх відповідачем обгрунтовано відсутністю реального характеру угод, які було укладено між позивачем та його контрагентами : ТОВ МГ ТЕК та ТОВ ЕМДЖИ ГРУП, суд з такими висновками не погоджується та вказує, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (згідно із Законом № 1724-VIII від 03.11.2016 року, до внесення змін Законом № 1724-VIII від 03.11.2016 року в наступній редакції - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктами 2.1 та 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (надалі за текстом - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положеннями підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України . Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в постанові Верховного Суду від 15.02.2022р. у справі № 826/18707/15.

В даній справі судом встановлено, що між ТОВ «НЕВЕЛЬ» (Замовник) і ТОВ «МГ ТЕК» (Експедитор) було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування від 12.07.2018р. №31, наявність якого сторонами у справі не заперечується.

Відповідно до п.1.1 договору експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Замовника надати замовнику послуги з транспортно-експедиційного обслуговування (далі ТЕО). пов`язаного з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки.

Згідно з п.1.2 договору умови транспортно-експедиційного обслуговування оговорюються сторонами в заявках-транспортних інструкціях щодо заповнення залізничних накладних (додаток №1), і додаткових угодах. Заявка-транспортна інструкція щодо заповнення залізничних накладних та Додаткові угоди є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до п.1.2 договору, сторони укладали додаткові угоди №1-№40, в яких узгоджували вид вантажу, що перевозиться, маршрут перевезення, вартість та зміст послуг, що надаються.

В межах вказаного договору, з врахуванням додаткових угод № 1 -№40, позивач отримував від ТОВ «МГ ТЕК» послуги транспортно-експедиційного обслуговування, з приводу чого складались акти надання послуг від 30.07.2018р. №180, від 06.08.2018р. №187; від 06.08.2018р. №189; від 09.08.2018р. №198; від 09.08.2018р. №197; від 09.08.2018р. №196; від 10.08.2018р. №201, від 13.08.2018р. №210; від 13.08.2018р. №206; від 14.08.2018р. №219; від 14.08.2018р. №221; від 16.08.2018р. №225; від 16.08.2018р. №223; від 27.08.2018р. №240; від 27.08.2018р. №234; від 05.09.2018р. №257; від 13.09.2018р. №272; від 20.09.2018р. №289; від 24.09.2018р. №291; від 27.09.2018р. №297; від 03.10.2018р. №304; від 03.10.2018р. №301; від 05.10 2018р. №306; від 16.10.2018р. №308; від 16.10.2018р. №310; від 17.10.2018р. №314; від 18.10.2018 №315; від 17.10.2018р. №312; від 19.10.2018 №316; від 19.10.2018р. №319; від 29.10.2018р. №323; від 31.10.2018р. №328; від 01.11.2018р. №330; від 05.11.2018р. №339; від 05.12.2018р. №359; від 03.12.2018р. №357; від 27.12.2018р. №381; від 29.12.2018р. №386, від 03.01.2019р. №2; від 08.01.2019р. №10; від 09.01.2019р. №16; від 09.01.2019р. №13; від 27.03.2019р. №416; від 15.01.2019р. №25; від 28.01.2019р. №36; від 28.01.2019р. №48; від 04.02.2019р. №51; від 05.02.2019р. №53; від 08.02.2019р. №58; від 25.02.2019р. №72, від 25.02.2019р. №73; від 27.02.2019р. №76, від 01.03.2019р. №82, від 04.03.2019р. №84, від 06.03.2019р. №87, від 07.03 2019р. №89; від 13.03.2019р. №95, від 20.03.2019р. №101, від 29.03.2019р. №114, від 30.03.2019р. №115; від 01.04.2019 №116; від 01.04.2019р. №138; від 02.04.2019р. №118; від 09.04.2019р. №130, від 08.04.2019р. №126; від 09.04.2019р. №131, від 15.07.2019р. №183; від 16.07.2019р. №184; від 19.07.2019р. № 190; від 22.07.2019р. №201, від 22.07.2019 № 196.

Перевезення вантажу експедитором за допомогою залізничного транспорту підтверджується залізничними накладними від 26.07.2018р.; від 27.07.2018р.; від 26.07.2018р.; від 29.07.2018р.; від 03.08.2018р.; від 05.08.2018р.; від 06.08.2018р., від 09.08.2018р.; від 10.08.2018р.; від 12.08 2018р.; від 13.08.2018р.; від 14.08.2018р.; від 25.08 2018р.; від 27.08.2018р.; від 23 09.2018р.; від 20.09.2018р.; від 27.09 2018р.; від 01.10.2018р. від 03.10.2018р.; від 14.10.2018р.; від 17.10.2018р.; від 18.10.2018р., від 19.10.2018р., від 26.10.2018р.; від 29.10.2018р.; від 01.11.2018р.; від 02.12.2018р.; від 04.12.2018р.; від 25.12.2018р.; від 29.12.2018р.; від 06.01.2019р.; від 07.01.2019р.; від 09.01.2019р.; від 24.01.2019р., від 26.01.2019р.; від 04.02.2019р.; від 05.02.2019р.; від 24.02.2019р.; від 26.02.2019; від 06.01.2019р.; від 01.03.2019р.; від 19.03.2019р.; від 06.01.2019р., від 20.03.2019р.; від 29.03.2019; від 30.03.2019р., від 01.04.2019р.; від 08.04.2019р.; від 09.04.2019р.; від 15.07.2019р.; від 19.07.2019р.; від 22.07.2019р..

Розрахунки за договором транспортно-експедиційного обслуговування від 12.07.2018р. №31 проведені повністю, що підтверджується актом перевірки.

На підставі вищевказаних актів позивачем отримано послуг на загальну суму 9 713 774,26 грн., в тому числі ПДВ 1 618 962,38 грн., які включило до складу витрат на збут (інші операційні витрати); а сплачений ПДВ на підставі зареєстрованих податкових накладних включило до складу податкового кредиту з ПДВ за відповідні періоди.

Крім того, між ТОВ «НЕВЕЛЬ» (Замовник) і ТОВ «ЕМДЖИ ГРУП» (Експедитор) було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування від 17.12.2018р. №4 .

Відповідно до п 1.1 договору експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Замовника надати Замовнику послуги з транспортно-експедиційного обслуговування (далі ТЕО). пов`язаного з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт (імпорт).

Згідно з п. 1.2. договору умови транспортно-експедиційного обслуговування оговорюються сторонами в заявках-транспортних інструкціях щодо заповнення залізничних накладних (додаток №1), і додаткових угодах. Заявка-транспортна інструкція щодо заповнення залізничних накладних та додаткові угоди є невід`ємними частинами договору Відповідно до п 1.2. договору сторони укладали додаткові угоди №1-№51. в яких узгоджували вид вантажу, що перевозиться, маршрут перевезення, вартість та зміст послуг, що надаються

В межах вказаного договору, з врахуванням додаткових угод №1-№51, позивач отримував від ТОВ «ЕМДЖИ ГРУП» послуги транспортно-експедиційного обслуговування, з приводу чого складались акти надання послуг від 05.02.2019р. №6; від 15.04.2019р. №15; від 15.04.2019р. №16; від 28.05.2019р. №41; від 08.05.2019р. №25; від 10.05.2019р. №27; від 13.05.2019р. №31; від 16.05.2019р. №34; від 17.05.2019р. №35; від 22.05.2019р. №36; від 23.05.2019р. №38; від 10.05.2019р. №26; від 27.05.2019р. №39; від 28.05.2019р. №42; від 29.05.2019р. №46; від 29.05.2019р. №48; від 30.05.2019р. №50; від 30.05.2019р. №49; від 05.06.2019р. №54; від 04.06.2019р. №51; від 11.06.2019р. №64; від 10.06.2019р. №62; від 11.06.2019р. №67; від 11.06.2019р. №66; від 14.06.2019р. №75; від 18.06.2019р. №79; від 20.06.2019р. №81; від 22.07.2019р. №117; від 01.07.2019р. №90; від 02.07.2019р. №93; від 01.07.2019р. №92; від 09.07.2019р. №104; від 10.09.2019 №107; від 09.07.2019р. №103; від 11.07.2019р. №109; від 12.07.2019р. №110; від 17.07.2019р. №114, від 09.07.2019р. №105; від 15.07.2019р. №112; від 15.07.2019р. №113; від 22.07.2019р. №118; від 22.07.2019р. №119, від 23.07.2019р. №120; від 24.07.2019р. №121; від 25.07.2019р. №123; від 25.07.2019р. №122; від 29.07.2019р. №125; від 01.08.2019р. №127, від 05.08.2019р. №128; від 19.08.2019р. №138; від 05.08.2019р. №129; від 12.08.2019р. №132; від 14.08.2019р. №134, від 19.08.2019р. №137; від 27.08.2019р. №141; від 27.08.2019р. №143; від 28.09.2019р. №149; від 06.08.2019р. №131; від 27.08.2019р. №147; від 27.08.2019р. №148; від 03.09.2019р. №160; від 03.09.2019р. №157; від 09.09.2019р. №166; від 09.09.2019р. №168; від 11.09.2019р. №171; від 12.09.2019р. №174, від 12.09.2019р. №173, від 20.09.2019р. №183; від 23.09.2019р. №185; від 24.09.2019р. №189; від 30.09.2019р. №210; від 30.09.2019р. №204; від 01.10.2019р. №214; від 07.10.2019р. №218; від 07.10.2019р. №219; від 08.10.2019р. №220; від 15.10.2019р. №222; від 16.10.2019р. №223; від 16.10.2019р. №226; від 17.10.2019р. №224, від 21.10.2019р. №227; від 21.10.2019р. №228; від 21.10.2019р. №225; від 23.10.2019р. №236; від 23.10.2019р. №234; від 28.10.2019р. №237; від 01.11.2019р. №241; від 04.11.2019р. №243; від 05.11.2019р. №247; від 06.11.2019р. №249; від 06.11.2019р. №248; від 12.11.2019р. №257; від 12.11.2019р. №256; від 13.11.2019р. №258; від 18.11.2019р. №261; від 18.11.2019р. №259; від 18.11.2019р. №260; від 02. 12.2019р. №266; від 02.12.2019р. №267; від 04.12.2019р. №270; від 06.12.2019р. №271; від 19.12.2019р. №279; від 23.12.2019р. №283; від 26.12.2019р. №285; від 03.01.2020р. №1.

Перевезення вантажу експедитором за допомогою залізничного транспорту підтверджується залізничними накладними від 05.02.2019р., від 13.04.2019р.; від 05.02.2019р.; від 15.04.2019р.; від 08.05.2019р.; від 09.05.2019р.; від 13.05.2019р.; від 05.02.2019р.; від 16.05.2019р.; від 17.05.2019р.; від 22.05.2019р.; від 23.05.2019р.; від 25.05.2019р.; від 25.05.2019р.; від 28.05.2019р.; від 29.05.2019р.; від 30.05.2019р.; від 04.06.2019р.; від 05.06.2019р.; від 05.02.2019р., від 10.06.2019р.; від 11.06.2019р.; від 11.06.2019р.; від 10.06.2019р.; від 14.06.2019р.; від 18.06.2019р.; від 20.06.2019р.; від 26.06.2019р.; від 29.06.2019р.; від 10.06.2019р.; від 09.07.2019р.; від 10.06.2019р.; від 10.07.2019р.; від 27.07.2019р.; від 14.08.2019р.; від 24.08.2019р.; від 28.08.2019р.; від 28.08.2019р.; від 30.09.2019р.; від 01.10.2019р.; від 05.10.2019р.; від 10.06.2019р.; від 07.10.2019р.; від 08.10.2019р.; від 16.10.2019р.; від 19.10.2019р.; від 19.10.2019р.; від 20.10.2019р.; від 23.10.2019р.; від 27.10.2019р.; від 03.11.2019р.; від 06.11.2019р.; від 06.11.2019р.; від 12.11.2019р.; від 13.11.2019р.; від 13.11.2019р.; від 14.11.2019р.; від 30.11.2019р.; від 29.11.2019р.; від 04.12 2019р.; від 19.12.2019р.; від 23.12.2019р.; від 24.12.2019р.; від 25.12.2019р.; від 27.12.2019р..

Розрахунки за договором транспортно-експедиційного обслуговування від 17 12.2018р. №4 проведені повністю, що підтверджується актом перевірки.

На підставі вищевказаних актів підприємство отримало послуг на загальну суму 10 058 814 грн. з ПДВ, які включило до складу витрат на збут (інші операційні витрати); а сплачений ПДВ на підставі зареєстрованих податкових накладних включило до складу податкового кредиту з ПДВ за відповідні періоди

Судом встановлено, що контролюючий орган фактично не визнав реальність вищевказаних господарських операцій позивача з TOB «МГ ТЕК» і ТОВ «ЕМДЖИ ГРУП», посилаючись на відсутність ТОВ «МГ ТЕК» за місцезнаходженням, з якого мала б проводиться щоденне керування діяльності юридичної особи та здійснення управління і обліку, нереальність придбання ідентифікованого товару/послуг по ланцюгу постачання, неможливість підтвердження виконання операцій з придання та реалізації товарів/робіт/послуг наявним трудовим ресурсом, відсутність інформації про власні або орендовані основні фонди, що необхідні для здійснення діяльності ТОВ «МГ ТЕК» і ТОВ «ЕМДЖИ ГРУП», наявність податкової інформації щодо контрагентів-постачальників ТОВ «МГ ТЕК», наявності інформації про причетність до функціонування протиправної діяльності контрагентів ТОВ «МГ ТЕК».

З урахуванням наведених вище висновків суду та беручи до уваги надання з боку позивача документального підтвердження виконання спірних господарських договорів, суд визнає такі доводи відповідача необгрунтованими.

З досліджених судом документів, наданих на підтвердження реального характеру спірних угод, укладених між позивачем та його контрагентами, судом не встановлено зловмисної змови сторін щодо укладення угод без мети їх реального виконання, натомість з метою отримання неправомірної податкової вигоди.

Відсутність відомостей в Єдиному реєстрі податкових накладних про придбання товарів/послуг контрагентами позивача, про що вказував контролюючий орган, жодним чином не свідчить про нереальність наступних господарських операцій з такими товарами/послугами. В силу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, який встановлено статтею 61 Конституції України, у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим права платника податків (у тому числі право на податковий кредит та визначення розміру податкового зобов`язання) не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Що стосується неможливості підтвердження виконання операцій з придання та реалізації товарів/робіт/послуг наявним трудовим ресурсом та основними фондами, ці доводи контролюючий орган обгрунтовує лише посиланнями на податкову інформацію, збирання якої, в силу ст.71, пп 72.1.1 п. 72.1 ст. 72, 74 ПК України, входить до інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів як комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій

Відповідно до ст 74 ПК України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно- телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3).

Відтак, з аналізу перелічених норм вбачається, що висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків, а правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися даними податкової інформації, оскільки така інформація не грунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (постанова Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.08.2018р. по справі № 820/4428/17, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не грунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог в даній справі та необхідність їх задоволення. Суд відмічає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів належними та допустимими доказами законність та обгрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Стосовно доводів позовної заяви про незаконність проведення планової перевірки в даній справі, зроблені з посиланням на дію мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, а також посиланнями на неможливість застосування в даному випадку Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021р. № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України в силу пп. 1.1 ст. 1, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

За приписами п.75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до п.п. 77.1, 77.4 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно із пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як убачається з матеріалів справи, документальну планову перевірку в даному випадку було проведено згідно наказу про проведення перевірки від 17.08.2021р. в період вересень - жовтень 2021 року за період діяльності з 01.01.2017р. по 30.06.2021р.

Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (із наступними змінами та в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та78.1.8пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2,80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України також визначалося, що документальні та фактичні перевірки, які були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Водночас, Постановою КМУ від 09.12.2020р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р.№ 211Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 р.№ 392Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 22 липня 2020 р.№ 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» було продовжено дію карантину до 30.04.2021р.

Відповідно до положень пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020 № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Варто відзначити, що цей Закон був чинним на час виникнення спірних правовідносин, його положення не були визнані неконституційними, а відповідно до п. 10 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, парламент на той час уповноважив Уряд України скорочувати строк дії обмежень, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

При цьому, норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, як і пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020р. № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» безпосередньо пов`язані із актами Кабінету Міністрів України, на підставі яких і був введений та продовжений у подальшому карантин.

Зважаючи на наведене, відповідно до п. 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020 № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 03.02.2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки», якою скоротив строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб: тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 р. та не були завершеними; документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 р. № 568-ІХ); документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті 78 Кодексу.

В контексті наведеного суд зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021 року «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» була визнана протиправною та нечинною згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2022р. у справі № 640/18314/21, яке набрало законної сили 05.07.2022р. згідно Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З урахуванням викладеного слід мати на увазі, що Постанова Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021 року втратила чинність з 05.07.2022р., а відтак, проводячи податкову перевірку в даній справі у вересні жовтні 2021 року, контролюючий орган правомірно виходив з того, що зазначена Постанова надавала право на проведення документальної планової перевірки, що відповідало принципу правової визначеності.

З урахуванням наведеного слід вважати доводи позивача про незаконність проведеної перевірки помилковими.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В даній справі відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду не надано належних та допустимих доказів на обгрунтування законності оскаржуваних в даній справі податкових повідомлень-рішень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст., ст. 2, 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.11.2021р.: №1; №1; №1; №1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України в Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Невель" сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 24 810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень, 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2022р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров