Справа № 160/7202/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 160/7202/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року в адміністративній справі №160/7202/22 (головуючий суддя першої інстанції Єфанова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.05.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.06.2022 року просив:

- визнати бездіяльність Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі південно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) протиправною

- зобов`язати відповідача в особі відповідного державного виконавця, вчинити дії щодо виключення позивача з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту, оскільки виконавче провадження про стягнення боргу завершено у зв`язку з погашенням боргу, проте відповідач не вчинив дій щодо зняття арешту. Крім того, зазначив, що оскільки в нього відсутній борг, він має бути виключений з реєстру боржників.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки викладені у рішення суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Суд протиправно не прийняв до уваги доводи позивача та неповно дослідив долучені до матеріалів справи докази.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що з 27.04.2020 року по 28.05.2020 року на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебувало виконавче провадження №61915882 з примусового виконання вимоги №ф-3016-51у від 12.11.2019 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 10719,72 грн.. Вищезазначене виконавче провадження 28.05.2020 року завершено згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу. Згідно інформації з АСВП вказане виконавче провадження передано до електронного архіву органу державної виконавчої служби (а.с. 8, 37).

Станом на час розгляду справи, вищевказаний виконавчий документ повторно до відділу не надходив та на виконанні не перебуває.

ОСОБА_1 13.05.2022 року звернувся до Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, що належить заявнику на праві власності, яка отримана відповідачем 17.05.2022 року за вх.№4221 (а.с.10-12).

07.06.2022 року за вих.03-2/16099/11 на адресу позивача направлена відповідь, згідно якої постанова про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 згідно ВП №61915882 державним виконавцем не виносилась. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна - арешт щодо ОСОБА_1 згідно ВП №61915882 не накладався (а.с.61).

Також ОСОБА_2 02.06.2022 року звертався до відповідача із заявою про зобов`язання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) скасувати арешт на все його рухоме та нерухоме майно та виключити відомості щодо нього з Єдиного реєстру боржників (а.с. 44-46).

08.06.2022 року за вих.03-2/16965/11 позивачу під особистий підпис надана відповідь на заяву від 02.06.2022 року, в якій зазначено, що відповідач не має технічної можливості для видалення боржника з Єдиного реєстру боржників (а.с. 47-48).

Вважаючи відповідь відповідача протиправною, позивач оскаржив дії відповідача до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушення у строках надання відповіді на заяву позивача від 17.05.2022 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» відсутні, а сама заява позивача від 17.05.2022 року містить прохання про зняття арешту, проте позовні вимоги стосуються виключення позивача з реєстру боржників. Суд зазначив, що у разі повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 статті 37 Закону №1404-VIII системою відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не виключаються.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (далі по тексту - Закон №1404).

Статтею 1 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1404 Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 (далі по тексту - Положення №2432/5) Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за №388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року №614/5 «Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2015 року за №478/26923. Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Частиною п`ятою статті 9 Закону №1404 передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначений частиною сьомою статті 9 Закону №1404 (в редакції на час спірних правовідносин травень 2020 року), відповідно до якої відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В той же час, відповідно до пункту 6 Розділу Х Положення №2432/5 (в редакції на час спірних правовідносин - травень 2020 року) система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Таким чином, частиною сьомою статті 9 Закону №1404 та пунктом 6 Розділу Х Положення №2432/5 визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, виконавче провадження №61915882 завершене шляхом повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404.

Відтак, законодавством не передбачено виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки ані Закон №1404, ані Положення №2432/5 не передбачають виключення боржника з Єдиного реєстру боржників за рішенням суду, апеляційний суд вважає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту прав.

Посилання апелянта на положення цивільного законодавства з питань захисту права власності на майно колегія суддів до уваги не приймає з огляду на їх недоцільність.

Крім того, позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не доведено в чому саме полягає порушення його прав чи інтересів.

Посилання позивача на те, що на час його звернення до відповідача 17.05.2022 року вже не було жодних невиконаних позивачем (боржником) майнових зобов`язань, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 на вказаний час не знаходилось.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року в адміністративній справі №160/7202/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року в адміністративній справі №160/7202/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак