Справа № 300/8204/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/8204/21 пров. № А/857/9210/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Кузьмича С. М., Шинкар Т. І.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Микитюком Р. В. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить:

визнати протиправними дії начальника Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) по відмові у задоволенні заяви про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62978150 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 244076,96 грн;

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62978150, що знаходиться на виконанні в Галицькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 244076,96 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що державним виконавцем було протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 244076,96 грн, оскільки виконавчий збір може стягуватись лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом, натомість, виконавчий лист № 2/341/618/13 у виконавчому провадженні № 42121484 був повернутий стягувачу постановою державного виконавця від 07.09.2020 і коштів за таким виконавчим листом не було стягнуто. Зазначає, що розмір виконавчого збору державним виконавцем помилково визначено у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим збором, незважаючи на те, що станом на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору розмір виконавчого збору становив 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.11.2013 Галицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист №2/341/618/13 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в загальній сумі 2437328,63 грн за кредитним договором та судового збору в розмірі 3441 грн.

18.02.2014 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Галицького управління юстиції Кошкер О. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42121484 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 та зобов`язано боржника у строк до семи днів сплатити заборгованість за договором кредиту відповідно до виконавчого листа.

02.03.2015 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Галицького управління юстиції Кошкер О. А. винесено постанову у ВП № 42121484 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 244076,96 грн.

У 2018 році між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0, який укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 , а також права іпотекодержателя за договором іпотеки, який посвідчений 01.02.2007 приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу за реєстровим №207, перейшло до ТзОВ «Довіра та Гарантія».

Постановою начальника Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шеленка В. І. від 07.09.2020 ВП № 42121484 повернуто стягувачу ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" виконавчий документ виконавчий лист Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2013 № 2/341/618/13 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 2437328,63 грн та судового збору в розмірі 3441 грн.

09.09.2020 начальником Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шеленком В. І. винесено постанову ВП №62978150 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови від 02.03.2015 № 42121484 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 244076,96 грн в дохід держави.

20.10.2021 адвокатом Гешем І. Ю. подано заяву начальнику Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шеленку В. І. про скасування постанови від 09.09.2020 ВП №62978150.

Листом від 15.11.2021 № 20100 відповідач повідомив адвоката Геша І. Ю. про відсутність підстав для задоволення його заяви, оскільки стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Вважаючи дії начальника Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та постанову від 09.09.2020 ВП №62978150 протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 244076,96 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, із чітким зазначенням суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а виконавчий збір не стягується.

Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово висловлював у постановах 23.01.2019 у справі №703/1086/17, від 20.02.2019 у справі №712/5014/17, від 13.02.2019 у справі №295/13991/16-а.

З урахуванням викладеного, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (частина третя статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною четвертою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що в разі надходження від стягувача заяви про повернення виконавчого документа, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу із одночасним поверненням авансового внеску, при цьому, винесена постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Як встановлено з матеріалів справи, на виконанні у державного виконавця перебувало судове рішення у справі № 2/341/618/13 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в загальній сумі 2437328,63 грн за кредитним договором та судового збору в розмірі 3441 грн (виконавче провадження № 42121484).

На підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа постановою начальника Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шеленка В. І. від 07.09.2020 повернуто стягувачу виконавчий лист Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2013 № 2/341/618/13 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь АТ "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 2437328,63 грн та судового збору в розмірі 3441 грн.

У зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу відповідачем на виконання вимог частини третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено спірну постанову від 09.09.2020 ВП №62978150 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 244076,96 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що постанова головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Галицького управління юстиції Кошкер О. А. від 02.03.2015 ВП № 42121484 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 244076,96 грн позивачем не оскаржувалась, є чинною, а тому є самостійним виконавчим документом.

Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про помилкове визначення відповідачем суми виконавчого збору, оскільки такі обставини могли бути предметом дослідження у разі оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, а не постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Більше того, позивач не заперечує правомірності відкриття виконавчого провадження ВП №42121484, в той час, як постанова про стягнення виконавчого збору, як передбачено статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», виноситься державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що не є підставою для стягнення виконавчого збору тільки доведення боржником виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, але таких доказів матеріали справи не містять.

Що стосується покликання скаржника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, то слід зазначити, що такі не підлягають врахуванню при вирішенні даного спору, оскільки стосуються оскарження постанови про стягнення виконавчого збору із застосуванням при цьому правових норм, чинних станом на 03.08.2018, які не відповідають тим, що підлягають застосуванню в межах спірних у даній справі правовідносинах.

Враховуючи викладене, а також нормативне регулювання, визначене статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд приходить до висновку, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, що свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється

Керуючись статтями 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі № 300/8204/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді С. М. Кузьмич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.08.2022