Справа № 320/4299/21
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року № 320/4299/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області в якому просить суд:

-визнати протиправною та скасувати вимогу від 07.11.2020 № Ф-140454-51 щодо сплати 35 281,59 грн.;

-зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України у Київській області виключити ОСОБА_1 з обліку в органах податкової служби, як фізичну особу-підприємця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2020 № Ф-140454-51, відповідно до якої позивачеві необхідно сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 35 281,59 грн., в той час як рішенням суду встановлено, що позивач не має статусу фізичної особи-підприємця.

До суду надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача, позовні вимоги не визнає та вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до даних інтегрованих карток платника податків за позивачем по сплаті єдиного соціального внеску обліковується заборгованість у розмірі 35 281,59 грн., а тому твердження позивача щодо визнання протиправною та скасування винесеної контролюючим органом вимоги є необґрунтованими.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

22 березня 2021 року постановою головного державного виконавця Переяслав- Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Руденко A.B. відкрито провадження ВП №64916088 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 35 281,59 грн.

Згідно з вказаною постановою боржником є ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; стягувачем - ГУ ДПС України у Київській області, виконавець- Кононова Інна.

Стягнення відбувається за виконавчим документом, виданим стягувачем, - вимогою №Ф-140454-51 від 07.11.2020.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №320/1595/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області 08.11.2018 № Ф-140454 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15 819,54 грн..

Таким чином, позивач не погоджується з діями контролюючого органу, оскільки зазначає, що не має статусу фізичної особи-підприємця та не є платником єдиного соціального внеску, а тому недоїмки зі сплати цього обов`язкового платежу у розмірі 35 281,59 грн. за ним рахуватися не може, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до пп. 16.1.2 та пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульоване Законом України від 08.07.2010 № 2464-VІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 регламентовано, що недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Приписами пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Закон не містить застереження для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, стосовно сплати внеску незалежно від отримання доходу.

Внесок нараховується виключно на визначену самостійно суму доходу і обмежений мінімумом і максимумом.

Отже, у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі.

Статтею 6 Закону № 2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464 та розділу VI Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція № 449) органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Статтею 25 Закону № 2464 та п. 3 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Судом встановлено, що заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 нараховано за період 2020 рік, однак позивач зазначає, що не є фізичною особою-підприємцем.

З відзиву на позов вбачається, що згідно даних інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску автоматично здійснені наступні нарахування:

за 2017 рік 704,00 грн. х 12 = 8448,00 грн. сума боргу склала 8448,00 грн.;

до 19.04.2018за І квартал 2018 року 2457,18 грн. сума боргу склала 10905,18 грн.;

до 19.07.2018за ІІ квартал 2018 року 2457,18 грн. сума боргу склала 13362,36 грн.;

до 19.10.2018за ІІІ квартал 2018 року 2457,18 грн. сума боргу склала 15819,54 грн.;

до 21.01.2019за ІV квартал 2018 року 2457,18 грн, сума боргу склала 18276,72 грн.;

до 19.04.2019за І квартал 2019 року 2754,18 грн. сума боргу склала 20723,75 грн.;

до 19.07.2019за ІІ квартал 2019 року 2754,18 грн. сума боргу склала 23477,93 грн.;

до 19.10.2019за ІІІ квартал 2019 року 2754,18 грн. сума боргу склала 26232,11 грн.;

до 21.01.2020за ІV квартал 2019 року 2754,18 грн, сума боргу склала 28986,29 грн.;

до 21.04.2020за І квартал 2020 року 2078,12 грн. сума боргу склала 31064,41 грн.;

до 20.04.2020за ІІ квартал 2020 року 1039,06 грн. сума боргу склала 32103,47 грн.;

до 19.10.2020за ІІІ квартал 2020 року 3178,12 грн. сума боргу склала 35281,59 грн..

Додатково відповідач зазначив, що станом на 31.10.2020 борг з єдиного внеску позивача складає 35 281,59 грн.

Суд звертає увагу, що при здійсненні запиту в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо встановлення статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) жодних відомостей щодо позивача виявлено не було.

Крім того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №320/1595/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області 08.11.2018 № Ф-140454 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15 819,54 грн.. Також даним рішенням судом встановлено, що позивач не має статусу фізичної особи-підприємця.

Відповідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, позивач не має статусу фізичної-особи підприємця, а тому не повинен сплачувати єдиний соціальний внесок, що і унеможливлює винесення щодо нього оскаржуваної вимоги.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у вимозі зазначена адреса: АДРЕСА_2 . до якої позивач не має жодного відношення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги від 07.11.2020 № Ф-140454-51 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області виключити ОСОБА_1 з обліку в органах податкової служби, як фізичну особу-підприємця, суд зазначає таке.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач не виключив позивача з обліку в органах податкової служби як фізичну особу-підприємця, суд вважає, що у даному випадку у ГУ ДПС у Київській області відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, а задоволенню позову у цій частині направлено виключно на ефективний захист порушених прав та повернення позивача у те становище, у якому він перебував до прийняття відповідачем спірного рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій щодо винесення податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 07.11.2020 № Ф-140454-51 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 35 281,59 грн..

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України у Київській області виключити ОСОБА_1 з обліку в органах податкової служби, як фізичну особу-підприємця.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.