Справа № 500/1664/19
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1664/19

12 серпня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду 16 липня 2017 року звернувся відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради (далі позивач, відділ ДАБК) до ОСОБА_1 (далі відповідач, замовник, суб`єкт містобудування), в якому просив зобов`язати відповідачку за власний рахунок здійснити знесення самовільно зведеного індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю, в тому числі, належить звернення до суду із позовом про знесення самочинного будівництва. За результатами проведених заходів архітектурно-будівельного контролю, встановлено, що відповідач здійснює виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального-житлового будинку з грубим порушенням державних будівельних норм. Наголосив на тому, що відповідачка відмовилась виконувати вимоги припису про приведення об`єкту «Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 » до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (т.1, а.с. 4-11).

У заявах по суті відповідачка та її представник, адвокат Самуляк М.Ю., заперечили стосовно задоволення позовних вимог покликаючись на те, що знесення житлового будинку без грошової компенсації, є втручання у право на мирне володіння майном. У зв`язку із аварійним станом будинку відповідач здійснювала роботи, виконання яких, на їх думку, не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Тому, такі роботи не потребують оформлення документів, що дають право на виконання будівельних робіт, оскільки після їх завершення ведення об`єкта в експлуатацію не передбачається (т.2, а.с.98-111).

Процесуальні дії (рішення) у справі.

Справа розглядалась судами неодноразово, зокрема:

1. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і є можливою лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, про що у спірному випадку позивачем не подано до суду достатніх, належних та допустимих доказів. Також, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не доведено, що зведена відповідачкою споруда порушує права інших осіб, а тому вважав, що оскільки судом не встановлено обставин, які передбачені статтею 376 Цивільного кодексу України для знесення самочинно збудованого об`єкта, то відсутні підстави для зобов`язання відповідачки за власний рахунок здійснити знесення самовільно зведеного індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.93-95).

2. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.02.2020 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове про задоволення позовних вимог. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідачка здійснила будівництво об`єкта, щодо знесення якого виник спір у цій справі, без зареєстрованих в органі архбудконтролю дозвільних документів, що відповідно до частини першої статті 376 ЦК України дає підстави для визнання його об`єктом самочинного будівництва, а також не виконала у встановлений строк вимоги припису позивача про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, які не відповідають вимогам законодавства, що є підставою для знесення самочинного будівництва (т.1, а.с.138-143).

3. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022, касаційну скаргу відповідачки задоволено. Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020, а справу №500/1664/19 за позовом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, - направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалюючи судове рішення у формі постанови Верховний Суд, серед іншого, виснував, що наявність у справі договору дарування від 15.03.2002 частини (13/25) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким відповідачка отримала в дар 13/25 частин вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, договору купівлі продажу земельної ділянки від 15.03.2002, що знаходиться за цією ж адресою та документів, які підтверджують реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, що в що в сукупності, на думку позивачки, може свідчити про реконструкцію існуючого житлового будинку, а не про нове будівництво. Такі обставини залишились не з`ясованими судами попередніх інстанцій. Також, судами попередніх інстанцій не було з`ясовано, хто є іншими власниками житлового будинку (позивачці подаровано 13/25 частин), не вирішено питання щодо залучення інших осіб до участі у справі (т.2, а.с.73-76).

29.06.2022 до Тернопільського окружного адміністративного суду повернулась справа із Верховного Суду (т.2, а.с. 90).

29.06.2022 керівником апарату суду проведено автоматизований розподіл судової справи №500/1664/19 між суддями. Визначено головуючого суддю Баб`юка П.М. (т.2, а.с.93).

Ухвалою суду від 05.07.2022 справу прийнято до провадження. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (т.2, а.с.94).

25.07.2022 адвокат Самуляк М.Ю. (повноваження встановлено відповідно до ордеру від 20.07.2022 №101784), через відділ документального забезпечення подав до суду відзив на позов (т.2, а.с.98-111).

Обставини встановлені судом.

15.03.2002 відповідно до договору дарування, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 13/25 (тринадцять двадцять п`ятих) частин житлового будинку з відповідно частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.2, а.с.27).

15.03.2002 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,0341 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на території Тернопільської міської ради по АДРЕСА_1 (т.2, а.с.28).

В період з 21.06.2017 по 05.07.2017 позивачем на підставі наказу начальника відділу ДАБК від 20.06.2018 №122 Про проведення позапланової перевірки, звернення ОСОБА_3 від 02.06.2017 (т.1, а.с.28, 29), направлення відділу ДАБК для проведення планового (позапланового) заходу від 20.06.2017 №107 (т.1, а.с.30), проведено позапланову перевірку щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єкті Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.27).

За результатами проведення вказаної перевірки відділом ДАБК складено акт № 001-107, у якому зафіксовано, що будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , проводиться без зареєстрованих в органі архбудконтролю дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 1 частини першої статті 34 Закону України від 17.02.2011 №3038-VІ Про регулювання містобудівної діяльності (далі Закон № 3038-VІ), абзацу 1 пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466 Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт (далі Порядок № 466) (т.1, а.с.12-26).

27.06.2017 відділом ДАБК складено протокол про адміністративне правопорушення, а також винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким вимагалось до 28.08.2017 привести об`єкт Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 у відповідність до вимог Закону № 3038-VІ (т.1, а.с.31-36).

27.06.2017 начальником відділу ДАБК прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення №14, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн (т.1, а.с.37-39).

Вказаний штраф був сплачений відповідачкою (т.1, а.с.40).

На підставі виданого припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 27.06.2017 на об`єкті Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , у відповідності до наказу відділу ДАБК від 27.11.2017 №198 Про проведення позапланової перевірки, направлення відділу ДАБК для проведення планового (позапланового) заходу від 27.11.2017 №183 проведено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті Будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.58).

За результатами проведення вказаної перевірки відділом ДАБК складено акт №044-183, у якому зафіксовано, що ОСОБА_1 не виконано вимоги виданого припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, чим порушено підпункти а пункту 3 частини третьої статті 41 Закону № 3038-VІ, підпункт 3 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі Порядок № 553) (т.1, а.с.43-57).

06.12.2017 відділом ДАБК складено протокол про адміністративне правопорушення, а також начальником відділу ДАБК прийнято постанову від 06.12.2017 №27 від 06.12.2017, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн (т.1, а.с.62-68), який був сплачений відповідачкою 04.01.2018 (т.1, а.с.70).

Вважаючи наявними підстави для звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованої споруди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Зміст спірних правовідносин.

Спір, який виник між сторонами стосується наявності або відсутності підстав для знесення об`єкту Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , як самочинного збудованого.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, визначає Закон №3038-VІ.

Законом №3038-VI унормовано наступне.

Будівництво це нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва (пункт 1 частини першої статті 1).

Замовник це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1).

Замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України (пункт 1 частини першої статті 34).

Стаття 38 цього Закону, визначає, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Частина перша статті 41 цього Закону, передбачає, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Статтею 376 Цивільного кодексу України, визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» (далі ДБН А.2.2-3:2014), встановлюють склад та зміст проектної документації на нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів або їх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури (пункт 1).

ДБН А.2.2-3:2014 унормовує такі питання:

- будівля це різновид споруди, що складається з несучих та огороджувальних або сполучених (несучоогороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для життєдіяльності людей та виробництва продукції (підпункт 3.1 пункту 3);

- будівництво це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва (підпункт 3.2 пункту 3);

- будинок це різновид будівлі, яка призначена, як правило, для проживання та обслуговування людей (підпункт 3.3 пункту 3);

- нове будівництво це будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва (підпункт 3.11 пункту 3);

- реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності) (підпункт 3.21 пункту 3).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Суд вбачає, що між сторонами існує спір виключно стосовно правового статусу об`єкту Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , як самочинного збудованого та наявності (відсутності) правових підстав для знесення такого об`єкту будівництва. Отож, для правильного вирішення цього спору необхідно встановити наявність або відсутність підстав, з якими чинне законодавством пов`язує можливість знесення самочинного будівництва.

Крім того, обставини, які підлягають встановленню в даній справі окреслені постановою КАС ВС від 21.06.2022.

Головним питання, яке повинен вирішити суд для ухвалення рішення, є визначення правового характеру дій відповідачки, що отримали правову кваліфікацію у виді самочинного будівництва індивідуального житлового будинку. Тобто, ключовим, є наявність в діях відповідачки ознак деліктної поведінки у виді вчинення дії по будівництву індивідуального житлового будинку без дозвільних документів.

Аргументи позивача полягають в тому, що відповідачка здійснювала будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 без зареєстрованих в органі державного архітектурно-будівельного контролю дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт. Така поведінка відповідачки порушує приписи пункту 1 частини першої статті 34 Закону №3038-VI, абзацу 1 пункту 5 Постанови №466, що полягає в проведенні будівельних робіт без подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із тим, що вимоги припису відповідачкою не були усунені, позивач звернувся до суду.

Мотиви відповідачки полягають в тому, що будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 нею не здійснювалось, позаяк на той час вона була власником частини житлового будинку (13/25), що розташований за вказаною адресою.

Частинами першою, четвертою, сьомою статті 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із указаного вбачається, що для правової кваліфікації дій особи за статтею 376 Цивільного кодексу України, в контексті цього спору, необхідним є, щоб особа здійснювала «будівництво індивідуального житлового будинку» або «збудувала індивідуальний житловий будинок».

З`ясовуючи питання, які дії вчиняла відповідачка суд зазначає наступне.

Термін «будівництво» вживається в Законі №3038-VI, Законі України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV, ДБН А.2.2-3:2014.

Посутнісній аналіз указаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що новим, є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

Судом встановлено, що позивачка є власником частини (13/25) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Частку в нерухомому майні відповідачка набула в результаті вчинення правочину із ОСОБА_2 , якому відчужувана, на підставі договору дарування, частина житлового будинку належала відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 24 січня 1986 року №4-366, зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 19.03.1986 №704.

Крім цього, судом встановлено, що позивачка з 20 липня 2002 року зареєстрована та проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Станом на час вчинення вказаного правочину порядок відчуження нерухомого майна (житлових будинків) шляхом укладення цивільно-правових договорі та реєстрації прав на нерухоме майно, визначались Цивільним кодексом Української РСР, Житловим кодексом Української РСР та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445, які визначали, що нерухоме майно набувало статусу житлового будинку, після завершення його будівництва, прийняття до експлуатації та реєстрації речових прав на нього в порядку, встановленому законом. Таке майно набувало статусу об`єкту цивільних прав та могло виступати предметом цивільно-правових угод.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2022 звернув увагу на необхідності дослідження дій відповідачки на наявність в її діях ознак реконструкції раніше збудованого житлового будинку.

З погляду містобудівного законодавство термін «реконструкція» є складовим поняття «будівництво» (пункт 1 частини першої статті 1 Закону №3038-VI). В широкому розумінні реконструкція, є одним із видів будівництва, про які йдеться в пункті 1 частини першої статті 1 Закону №3038-VI

Зміст дій особи, які вкладаються містобудівним законодавством в термін «реконструкція» та відмінність реконструкції від інших видів будівництва деталізовано в ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво».

Аналіз приписів указаного нормативно-правового акту дає підстави для таких висновків.

Реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Тобто, реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, у результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому, зазначені зміни та удосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкта будівництва.

Таке розуміння реконструкції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що наведені у постановах від 29.04.2020 у справі №742/1756/17, від 03.11.2020 у справі №814/162/16.

Поряд з цим, правозастосовна практика Верховного Суду свідчить про те, що нерідко органами державного архітектурно-будівельного контролю, під час здійснення заходів державного контролю та фіксування їх результатів, робиться підмінна понять в інтерпретації видів робіт, які виконуються. Це пов`язано насамперед з тим, що зазвичай, для проведення реконструкції необхідне отримання відповідних дозвільних документів та подальше введення об`єкта в експлуатацію. На противагу, проведені ремонтні роботи, які не змінюють площі приміщення, його конструкції та функціонального призначення, є дрібними, що виконуються без мети зміни конструктивних елементів споруди, тому можуть бути кваліфіковані як поточний ремонт.

Отже, для встановлення конкретного виду робіт, який виконувався суб`єктом містобудування, основоположним, є визначення дій, що вчинялися таким суб`єктом на виконання робіт, а також результатів до яких призвели дії суб`єкта містобудування. Тому, довільна констатація, що суб`єкт містобудування вчинив нове будівництво або реконструкцію, або поточний ремонт, є не достатньою.

Під час проведення перевірки орган державного архітектурно-будівельного контролю наділений широким спектром повноважень, зокрема може залучати до проведення перевірки експертів, спеціалістів та інших фахівців науково-дослідних та науково-технічних організацій (підпункт 7 пункту 11 Порядку №553), здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки (підпункт 11 пункту 11 розділу ІІ Порядку №553).

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (пункти 16, 17 Порядку №553).

Тобто, якщо припис, є документом, який звернений до суб`єкта містобудування із вказівкою про вчинення дій зобов`язального характеру, то акт про результати перевірки це джерело доказів, на які опирається орган державного архітектурно-будівельного контролю, коли виносить припис. Іншим словами, акт про результати перевірки, є правовою підставою для висновку про наявність або відсутність в діях суб`єкта містобудування ознак порушення містобудівного законодавства.

Якщо орган державного архітектурно-будівельного контролю звернеться до суду із позовом, відповідно до абзацу 2 частини першої статті 38 Закону №3038-VI, то матеріально-правова вимога про знесення самочинно збудованого об`єкта становитиме предмет позову, а обставини про виявлені порушення містобудівного законодавства його підставу. Водночас, документи, що складені за результатами проведеного заходу державного архітектурно-будівельного контролю належатимуть до письмових засобів доказування. Саме за допомогою останніх позивач повинен довести існування обставин, які становлять підставу позову, для досягнення бажаного результату, що виражають його предмет.

Повертаючись до ознак самочинного будівництва, які означені в статті 376 Цивільного кодексу України.

Самочинне будівництво це діяльність особи, яка посягає на встановлений порядок ведення містобудівної діяльності, суспільні інтереси, права окремої особи (групи осіб). Самочинне будівництво завжди характеризується активною поведінкою особи, яка порушує встановлений порядок ведення містобудівної діяльності, зокрема вчинення будівництва житлового будинку без документів, які дають право виконувати будівельні роботи.

Тягар доказування наявності в діях особи ознак самочинного будівництва покладається на орган державного архітектурно-будівельного контролю.

Встановивши, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, частина (13/25) якого належить на праві власності відповідачці, що розташований на земельній ділянці, яка також належить на праві власності відповідачці, позивач не вказав, які дії ОСОБА_1 свідчать про те, що остання здійснює будівництво нового житлового будинку.

В документах, що складені за результатами здійсненого заходу державного архітектурно-будівельного контролю позивач послуговується загальною фразою «будівництво індивідуального житлового будинку». Разом з тим, позивач не вказує, які дії свідчать про те, що відповідачка справді здійснює будівництво. При цьому, судами раніше встановлено та не заперечується позивачем, що відповідачка проживає та зареєстрована в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачка постійно вказувала на те, що будівництва нового будинку не здійснювала, оскільки за вказаною адресою знаходиться житловий будинок, в якому вона проживає з 20 липня 2002 року.

Посутнісній аналіз статей 38, 41 Закону №3038-VI та Порядку №553 дає підстави звернути увагу позивача на те, що державний архітектурно-будівельний контроль це активна діяльність органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка полягає у встановленні порушень містобудівного законодавства, осіб винних у допущені таких порушень, притягненні винних до відповідальності та усунення допущених порушень. Для цього відповідний орган наділений широким спектром повноважень, на частині яких суд акцентував увагу вище. За результатами проведеного заходу державного контролю такий орган може звернутись до суду із позовом про знесення самочинного збудованого об`єкта нерухомого майна. Таке звернення завжди, є наслідком активних дій такого органу з виконання вимог Порядку №553.

У даній справі позивач формально виконавши визначені законом передумови для звернення до суду шляхом пред`явлення позову про знесення самочинного будівництва, подав до суду такий позов.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розрізі цієї справи, справедливість та неупередженість правосуддя проявляється в тому, що суд завжди повинен справедливим арбітром, а не виконувати повноваження суб`єктів владних повноважень по встановленню обставин, які підлягають перевірці під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю. Це має неабияку вагу в справах, коли позов пред`являється суб`єктом владних повноважень до фізичної особи та неабияке значення, коли предметом позов, є позбавлення особи права на майно.

Суд не знайшов підстав стосовно залучення до участі в справі інших осіб, які можуть бути співвласниками житлового будинку, з огляду на те, що законодавець пов`язує настання негативних наслідків майнового характеру у вигляді перебудови або знесення самочинно збудованого об`єкта саме для особи, яка здійснила (здійснює) таке будівництво.

Такий висновок викладений в постанові КАС ВС від 09.11.2021 у справі №160/5793/19 і суд уважає його релевантним з цієї справою.

Суд наголошував на тому, що питання самочинного будівництва це питання делікту і відповідальності. Відповідальності особи, яка здійснила самочинне будівництво. Таку особу встановлює орган державного архітектурно-будівельного контролю та визначає її відповідачем у справі.

За загальним правилом права власності на самочинно збудоване майно не виникає (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України).

Питання залучення інших співвласників житлового будинку, який самочинно збудований, це наслідки того дисонансу, який у дану справу вніс позивач. Так, з однієї сторони самочинне будівництво здійснюється відповідачкою, а з іншої сторони, на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який прийнятий в експлуатацію, неодноразово був предметом цивільно-правових угод, має декількох власників, а сама відповідачка в ньому проживає з 2002 року. Позивач протягом трьох років розгляду справи в судах різних інстанцій не зміг пояснити, які дії вчинила відповідачка у справі.

Примітним для суду є те, що представник позивача в суді не заперечив, що відповідачкою здійснювались ремонті роботи в раніше збудованому та прийнятому в експлуатацію житловому будинку.

Більше того, позивачем на виконання вимог ухвали суду від 05.07.2022, в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, не подано письмових пояснень для підтвердження актуальності предмету і змісту позовних вимог та доказів якими вони підтверджуються. Також жодним чином не спростував твердження відповідача у справі та висновки Верховного суду (т.2, а.с.94).

Додатково слід зазначити, що Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва (постанови КАС ВС від 16.02.2022 у справі №813/3081/18, від 29.01.2020 у справі №822/2149/18, від 24.06.2020 у справі №320/5880/18, від 07.10.2020 у справі №640/183/19.

У даній справі позивачем не доведено, що відповідачка вчинили дії, які можуть бути визнані будівництвом в розумінні вимог містобудівного законодавства. Тобто правова підстава позову не знайшла свого підтвердження в письмових засобах доказування.

Формально підійшовши до проведення перевірки і в подальшому до пред`явлення даного позову та його обгрунтування, позивачем не було з`ясовано ряд обставин які є суттєвими та перешкоджають вирішенню питання наявності самочинного будівництва, а також, необхідності його знесення, зокрема, які саме роботи виконувались, хто є власниками будинку, який правовий статус земельної ділянки і таке інше.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень (позивачем) належними та допустимими доказами не доведено підставність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 262, 294, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання за власний рахунок здійснити знесення самовільно зведеного індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради (місцезнаходження/місце проживання: бульвар Т. Шевченка, 1,м. Тернопіль,46001, код ЄДРПОУ/РНОКПП 34334305);

відповідач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.