Справа № 460/8490/20
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа №460/8490/20

адміністративне провадження № К/990/19887/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невнесення його даних до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, згідно з договором банківського вкладу «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести його дані до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком № НОМЕР_1 на суму 97135,17 грн і на цій підставі внести його дані до Загального реєстру вкладників;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь відсотки з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50085,01 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь 3 % річних за прострочення зобов`язання у розмірі 14270,47 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в сумі 500000,00 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму вкладу у розмірі 97135,17 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невнесення даних щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести дані щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та до Загального реєстру вкладників.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу - 97135 (дев`яносто сім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 17 копійок.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 3% річних та інфляційні втрати за період з 09 серпня 2016року по день фактичної виплати гарантованої суми вкладу 97135,17грн.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 460/8490/20 в частині:

- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу - 97 135 (дев`яносто сім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 17 копійок;

- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09 серпня 2016 року по день фактичної виплати гарантованої суми вкладу 97 135,17 грн та

- стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

скасовано і прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 460/8490/20 залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями в частині задоволених позовних вимог, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із тим, що уповноваженим органом було безпідставно невключено позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» з підстав визнання правочину нікчемним.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої та підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 січня 2019 року у справі № 826/4924/16, від 31 липня 2019 року у справі № 826/1821/16, № 826/1792/16, № 826/1790/16, № 826/3595/16, від 09 вересня 2019 року у справі № 826/2257/16 щодо застосування у подібних правовідносинах приписів пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Суд критично оцінює наведені посилання скаржника, оскільки оскаржувані судові рішення та вищезазначені постанови Верховного Суду прийняті за різних фактичних обставин справи (зокрема за різних етапів виведення неплатоспроможних банків з ринку), які у своїй сукупності не дозволяють встановити подібність правовідносин у цих справах та, відповідно, необхідність однакового застосування одних і тих самих положень законодавства і висловлених правових позицій щодо застосування цих положень.

Суд також наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Указаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 та від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16.

Отже, вказане обґрунтування не дає підстави вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О.Берназюк

Суддя С.М. Чиркін