Справа № 280/9121/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2022 року м.Дніпросправа № 280/9121/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року у справі №280/9121/21 (суддя Татаринов Д.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду через свого представника з позовом, в якому просила:

- визнати дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), повідомлені в листі № 0800-0202-8/42269 від 18 червня 2021 року, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії позивачу протиправними, та скасувати їх;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 20 листопада 2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- стягнути з відповідача 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачці.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, своїм рішенням, діями та бездіяльністю стосовно відмови у призначенні пенсії, грубо порушив її права та законні інтереси, які суд належним чином не захистив. Порядок №22-1, на який посилається відповідач та суд першої інстанції не містить вимог щодо надання документу, що підтверджує громадянство. Заявник не має обов`язку доводити факт наявності у неї українського громадянства, якщо це питання не оскаржується відповідачем.

Відповідачем подано письмовий відзив на скаргу позивача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст. 311 КАС України, в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , перед виїздом за кордон проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1997 році позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Позивачем через представника, який діє на підставі довіреності, завіреної нотаріально, 08.10.2019 подано до Пенсійного фонду України лист з проханням визначити уповноважений орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.

Пенсійний фонд України листом від 29 жовтня 2019 року №27152/В-11направив заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, вказавши, що управлінням, визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії, є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Листом від 08 листопада 2019 року №3824/02.5 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що позивачем недотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, не надано оригіналів необхідних документів, не надано документу з відміткою про реєстрацію, наявність реєстрації місця проживання, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії.

20 листопада 2019 року представником позивача, що діяв на підставі нотаріальної довіреності, подано до відповідача особисту заяву позивача від 06 вересня 2019 року про призначення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану.

Позивач, не погодившись з відмовою органу Пенсійного фонду України у призначенні виплати пенсії за віком, подала позов до суду, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 20 листопада 2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі №280/6316/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішення суду у справі №280/6316/19 від 20 січня 2020 року набрало законної сили 12 травня 2020 року.

11 червня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача та надав копії наступних документів ОСОБА_1 : посвідчення особи, документу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудової книжки, довідки про належність до громадянства України від 05 березня 2021 року № 6164/19-530зг-58, особистої заяви про призначення пенсії від 06 вересня 2019 року, довіреності на представників, супровідного листа від 20 листопада 2019 року, особистої заяви про виплату пенсії або грошової допомоги від 11 червня 2021 року.

Відповідачем в листі від 18 червня 2021 року № 0800-0202-8/42269 повідомлено, що після звернення заявниці із заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та з наданням оригіналів документів, визначених Порядком № 22-1 та Постановою № 1596, можливо буде вирішити питання призначення пенсії.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказав, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії не було дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Оскільки позивач не надала усіх необхідних документів, відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).

Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.

Як вказано в Рішенні №25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону №1058 держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058-ІV, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону №1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Тобто, однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії в Україні є її належність до громадянства України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1).

Згідно п. 1 Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі, що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації).

Приписами п. 2.1 Порядку визначено перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком.

Відповідно до п.п.2.22 - 2.23 Порядку №22-1, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно п.4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1).

Виходячи із аналізу наведених положень законодавства, якими врегульовано спірні відносини, можливо дійти висновків, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу ПФУ у встановленому порядку. Одночасно, орган, що призначає пенсію може здійснювати перевірку достовірності таких документів і зазначених у них відомостей, що узгоджується з пунктом 4.2 Порядку № 22-1.

Також, згідно з абз.1 п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно ст.5 Закону України Про громадянство України, документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Судом встановлено, що позивачем разом із заявою (через уповноваженого представника) подано посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль.

Проте, вказане посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус.

В матеріалах справи міститься лише копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 на прізвище та ім`я « ОСОБА_2 », виданий 23.10.1996 року, дійсний до 23.10.2006, термін його видачі був продовжений до 23.10.2016.

Згідно абз.1 ч.1-3 ст. 22 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 14 частини сьомої статті 22 Закону визначено, що до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Пунктом 1 Перехідних положень Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Разом з тим, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Порядком № 22-1.

Такі висновки зроблені Запорізьким окружним адміністративним судом у рішенні від 20 січня 2020 року у справі №280/6316/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобовязання призначити та виплачувати пенсію за віком.

Оскільки у даній адміністративній справі мова йде про призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви, поданої ще у 2019 році, і оцінку правомірності дій УПФУ вже надано судом у рішенні, що набрало законної сили, у справі №280/6316/19, такі обставини, в силу статті 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

В свою чергу, відповідно до приписів статті 5 Закону України Про громадянство України, документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Посвідчення особи на ім`я ОСОБА_1 , видане органом внутрішніх справ Ізраїлю не є належним документом, що посвідчує особу яка звернулася за призначенням/поновленням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1. Більш того, у зазначеному посвідченні зазначено, що ОСОБА_2 народилася в Україні, проте є громадянкою Ізраїлю.

Отже, є вірними висновки суду першої інтанції, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачем не було дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною в постановах: від 21 вересня 2018 року у справі №805/465/18-а (адміністративне провадження №К/9901/54767/18), від 30 жовтня 2018 року у справі №369/7555/17, від 30 квітня 2020 року у справі №805/153/18-а.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу на підставі заяви, яка надійшла до УПФУ 20.11.2019р., визнано правомірним рішенням суду, що набрало законної сили. Відповідач за результатом розгляду заяви представника позивача від 11.06.2021р. рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу відповідно до Закону №1058 та Порядку №22-1 не приймав, лише надав відповідь листом від 18.06.2021р., в якому роз`яснив порядок та вимоги до документів, що подаються до заяви про призначення пенсії.

Оскільки судом не встановлено протиправних дій з боку відповідача, відсутні і підстави для задоволення решти позовних вимог.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду в постанові від 22.09.2021року у справі № 520/2994/17 колегія суддів відхиляє, оскільки обставини, встановлені судом у даній справі не є ідентичними з обставинами, оцінку яким надавав Верховний Суд.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року у справі № 280/9121/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак