Справа № 200/4050/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

10 серпня 2022 року Справа №200/4050/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1

до Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи»

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи», в якому просив суд зобов`язати Донецьку Обласну СМЕ, чи її правонаступника відмінити «медичні помилки», що спричинили ревматологічне захворювання у гострому стані з 2000 року ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушеннями вимог ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, з наступних підстав.

По-перше: зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивач просить суд відмінити «медичні помилки».

З контексту позовної заяви суд встановив, що під «медичними помилками» позивач розуміє відповідне рішення суб`єкта владних повноважень, яким вирішено питання щодо наявності/відсутності певних фактів пов`язаних зі станом здоров`я позивача.

Відтак, пп. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначає, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що встановити, яке саме рішення суб`єкта владних повноважень позивач розуміє під терміном «медичні помилки» не є можливим, оскільки будь-які реквізити, такі як назва, дата прийняття, номер оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень та орган, який прийняв індивідуальний акт, позивачем не зазначені.

Крім того, позовна заява не містить будь-яких додатків з назвою «медичні помилки».

Вказане унеможливлює самостійне визначення судом оскаржуваного акту індивідуальної дії.

По-друге: відповідно до ч.1 ст. 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно п. 2, 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Зі змісту позовної заяви суд встановив, що в якості відповідача по справі позивач визначив Комунальний заклад охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи», проте в прохальній частині позовної заяви позивач зазначає, що просить суд зобов`язати Донецьку Обласну СМЕ чи її правонаступника відмінити «медичні помилки».

Поряд з цим, позовна заява не містить доводів та доказів на підтвердження правонаступництва Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» відносно Донецької Обласної СМЕ.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу достеменно не відомо чи є Комунальний заклад охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» правонаступником Донецької Обласної СМЕ, тому він фактично просить суд встановити відповідача по справі самостійно.

Проте, вказане суперечить приписам ст. 160 КАС України, яка при зверненні до суду з позовною заявою покладає на позивача обов`язок визначення відповідача по справі та доведення існування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає уточненню в частині визначення відповідача по справі.

По-третє: відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем документу на підтвердження сплати судового збору до суду не надано, поряд з цим, позивачем подано заяву про звільнення від сплати судового збору відповідно до п.п. 2, 6, 15 ч. 1 ст. 5 та п. 2 абзацу 7, 13 статті 3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Засади сплати судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір» №3674-VI.

Згідно частини 1 статті 3 цього Закону судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду (стаття 2 Закону).

Відповідно до п.п. 2, 6, 15 ч. 1 ст. 5 вищезгаданого Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Дослідивши зміст позовних вимог, суд встановив, що предметом оскарження є акт індивідуальної дії, натомість позивачем не заявлено позовних вимог відносно відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, матеріальних збитків, грошових вимог по зобов`язанням внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян до боржника-банкрута.

Враховуючи викладене, посилання позивача на приписи п.п. 2, 6, 15 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI є безпідставними, оскільки не відповідає суті спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 абзацу 7, 13 статті 3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI, на які також посилається позивач, судовий збір не справляється за подання: заяви про встановлення факту каліцтва, якщо це необхідно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням; позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З позовної заяви суд встановив, що позивач не погоджується з висновками експертної установи щодо відсутності зв`язку між отриманим ним трудовим каліцтвом в 1996 році та певними порушеннями здоров`я, тобто факт отриманням трудового каліцтва не є спірним.

Крім того, позивачем не заявлено вимог відносно відшкодування відповідачем шкоди.

Враховуючи викладене, посилання позивача на п. 2 абзацу 7, 13 статті 3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI також є безпідставною.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Системний аналіз приписів вказаних норм вказує на наявність у суду права, а не обов`язку відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

При цьому, підставою для реалізації судом цього права є наявність двох факторів, а саме майнового стану, який не дозволяє сплатити судовий збір, та наявність однієї з підстав, визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України "Про судовий збір" не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Kniat v. Poland", заява № 71731/01; п. 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland", заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа "ФК Мретебі проти Грузії" (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).

Ставки сплати судового збору визначені статтею 4 Закону України Про судовий збір, де вказано, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік передбачено, що з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2481 гривень.

Таким чином, позивачу слід сплатити судовий збір відповідно до заявлених позовних вимог у розмірі 992,40 грн (за платiжними реквiзитами для перерахування судового збору в гривнях на рахунок Донецького окружного адміністративного суду:

Отримувач коштів: Донецьке ГУК/Слов`янська МТГ/22030101,

Код отримувача: 37967785,

Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.),

Код банку отримувача (МФО): 899998 ,

Рахунок отримувача: UA4005658,

Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

По-четверте: відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів суд встановив, що позивачем отримане трудове каліцтво в 1996 році, всі додані до позовної заяві медичні висновки датовані 2002 2003 роками, тобто були складені близько 20 років тому.

Також, з наданої позивачем ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 24.12.2007 року по справі 2-а-9797/07 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі суд встановив, що позивач вже звертався до суду з вимогами про визнання причини ревматологічного захворювання в серпні 2000 року та факту виробничої травми, тобто в 2007 році позивачу вже було достеменно відомо про імовірне порушення його прав.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску позивачем до суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України у разі не усунення у визначений судом строк недоліків позовної заяви, яку залишено без руху або яку підписано особою, яка не має права її підписувати, позовна заява буде повернута заявникові.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» про зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом:

- уточнення реквізитів оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень (назва, дата прийняття, реєстраційний номер, орган, що прийняв оскаржуване рішення, тощо);

- уточнення відповідача по справі;

- надання документу на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому законом або доказів на підтвердження неможливості його сплати;

- надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко