Справа № 400/605/19
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 р. № 400/605/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС ОЙЛ", вул. Сидора Білого, 1, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55200,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.11.2018 № 2, № 2, № 2,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2019 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДВС ОЙЛ» (далі ТОВ «ДДВС ОЙЛ») до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі ГУ ДФС у Миколаївській області), правонаступником якого є Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі ГУ ДПС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.11.2018:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» на 187 529,00 грн (податкові зобов`язання 149 303,00 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 38 226,00 грн);

№ 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 234 047,00 грн (податкові зобов`язання 187 238,00 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 46 809,50 грн);

№ 2, яким за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 2011 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкових накладних/розрахунків коригування на суму податку на додану вартість 196 016,74 грн застосовано штраф у розмірі 50%, що становить 98 008,37 гривні.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ДДВС ОЙЛ» зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті за висновками акту перевірки про безпідставність внутрішнього переміщення скрапленого газу у зв`язку з відсутністю технічних можливостей для такого переміщення. Позивач вважає такі висновки податкового органу помилковими, оскільки співставлення об`ємів придбаного і проданого скрапленого газу доводить, що продаж необлікованого газу ним не здійснювався. Крім того, ТОВ «ДДВС ОЙЛ» вказало, що акт перевірки не підписаний двома ревізорами, що є самостійною підставою для скасування спірних рішень.

04.02.2022 ГУ ДПС у Миколаївській області через канцелярію суду подало відзив на позовну заяву (а.с. 112-114, том 2), в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив аргументовано тим, що висновки ГУ ДПС у Миколаївській області щодо встановлених порушень, які зроблені на підставі наданих до перевірки первинних, бухгалтерських та інших документів, згідно з якими формувалися показники фінансово-господарської діяльності є обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними. Відповідач акцентує увагу на тому, що внутрішнє переміщення скрапленого газу не підтверджується первинними документами та наявністю основних засобів (ємність для зберігання палива). Це свідчить про реалізацію скрапленого газу зі склад, що призвело до заниження суми доходу по декларації з податку на прибуток, яке у свою чергу вплинуло на обчислення податку на додану вартість.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 позов задоволено, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 рішення залишено без змін. Податкові повідомлення-рішення, прийняті 19.11.2018 ГУ ДФС у Миколаївській області №№ 2, 2, 2 визнано протиправними та скасовано. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Миколаївській області на користь ТОВ «ДДВС ОЙЛ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 793,77 гривень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки не є допустимим доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та не може виступати носієм доказової інформації щодо податкового правопорушення та слугувати підставою для визначення платнику сум податкових зобов`язань. Зазначена позиція підтримана П`ятим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін. За наведеного судами зроблено висновок про недоцільність дослідження по суті викладених у цьому акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та змісту спірних господарських операцій.

Постановою Верховного Суду від 16.12.2021 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення попередніх судів Верховний Суд у мотивувальній частині постанови від 16.12.2021 зазначив, що відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 140/388/19, відсутність в акті перевірки підпису посадової особи контролюючого органу з числа осіб, уповноважених провести перевірку, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Верховний Суд зазначив, що, ухвалюючи рішення та визнаючи протиправними і скасовуючи акти індивідуальної дії, посилаючись на невідповідність оформлення акта перевірки нормам законодавства, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що лише цей факт не може бути підставою для визнання недійсними оскаржуваних рішень. Головним призначенням колегіальної перевірки є забезпечення фаховості перевірки дотримання правил податкового обліку та сплати податків, а не фактичної присутності однієї з осіб контролюючого органу на момент закінчення оформлення та підписання акта перевірки. Суд не позбавлений можливості з`ясувати причини, з яких акт перевірки не був підписаний особою, що проводила перевірку, та отримати підтвердження такої особи щодо участі у перевірці, а також щодо обставин, викладених в акті.

12.01.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття справи до свого провадження та розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 01.02.2022.

У підготовче засідання 01.02.2022 представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Позивач був належним чином повідомлений про дату час і місце цього засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) (а.с. 111, том 2). Підготовче засідання суд переніс на 22.02.2022.

04.02.2022 до суду надійшло клопотання ГУ ДПС у Миколаївській області про заміну відповідача (Головного управління ДПС у Миколаївській області, ) на його правонаступника Головне управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ЄДРПОУ ВП 44104027) (а.с. 126-134). У підготовчому засіданні 22.02.2022 Миколаївським окружним адміністративним судом постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання про заміну відповідача (Головного управління ДПС у Миколаївській області, ) на його правонаступника Головне управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ЄДРПОУ ВП 44104027).

У підготовче засідання 22.02.2022 представник позивача повторно не явився, причини неявки суду не повідомив. Позивач був належним чином повідомлений про дату час і місце цього засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) (а.с. 136, том 2) та листом, надісланого на електронну пошту позивача (а.с. 137, том 2).

У підготовчому засіданні представниця відповідача заявила клопотання про долучення до матеріалів справи засвідчених витягів з Журналу обліку листків непрацездатності та наказу відповідача від 26.09.2018 № 454-в «Про надання відпустки», за результатами розгляду якого суд постановив протокольну ухвалу про задоволення цього клопотання.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи суд призначив на 15.03.2022.

24.02.2022 російські війська здійснили широкомасштабне вторгнення на територію України. З цього дня на території Миколаївської міської територіальної громади проводяться інтенсивні воєнні (бойові) дії. У зв`язку з цим судове засідання 15.03.2022 не відбулося.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб та з 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу V Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 липня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.07.2022 № 169), Миколаївська міська територіальна громада, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, віднесена до громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Відповідно до пункту 1 наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 № 16-о «Про тимчасове припинення відправки поштової кореспонденції Миколаївського окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» тимчасово припинено відправку вихідної кореспонденції суду засобами поштового зв`язку (а.с. 147, том 2).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 призначено судове засідання у справі на 11.08.2022. Суд постановив провести судове засідання 11.08.2022 без виклику сторін (у письмовому провадженні) у разі відсутності заперечень з цього приводу учасників справи.

Ухвалу суду від 25.07.2022 позивач отримав засобами електронної пошти, а відповідач через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Заперечень щодо розгляду справи 11.08.2022 без виклику сторін (у письмовому провадженні) учасники справи суду не надали.

З огляду на вищезазначене суд вважає за можливе розглянути справу по суті у письмовому провадженні.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 25, том 1) основним видом економічної діяльності позивача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібними паливом і подібними продуктами.

У листі позивача від 04.10.2018 № 63 (а.с. 200, том 1) зазначено, що у нього наявний резервуар ємності для зберігання скрапленого газу (стаціонарний заправник газу з наземною ємністю «СГЗ-10»), який розташований в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області.

У 2007 році позивач придбав скраплений газ у постачальників у кількості 124 466,5 л на загальну вартість 1 339 454,74 грн (у тому числі 223 242,44 грн ПДВ), а за І квартал 2008 року 26 654,31 л на суму 297 649,90 грн (у тому числі 49 608,32 грн ПДВ) (а.с. 106, 107, том 1).

Факт постачання позивачу скрапленого газу підтверджується товарно-транспортними накладними, у яких пунктом розвантаження зазначено або м. Первомайськ (а.с. 111, 114, 117, 133, 136, 139, 142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 159, том 1), або м. Первомайськ, вул. Вознесенська, 73а (а.с. 120, 123, 127, 131, том 1), або м. Первомайськ, вул. Готвальда, 1, (а.с. 156, 162, 164, 166, 168, том 1), а також відповідними рахунками на оплату, видатковими накладними й актами приймання-передачі, що складені контрагентами позивача (а.с. 109, 110, 112, 113, 115, 116, 118, 119, 121, 122, 125, 126, 129, 130, 132, 134, 135, 137, 138, 140, 141, 143, 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157, 158, 160, 161, 163, 165, 167, том 1).

У матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджували б факт постачання скрапленого газу в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області.

Згідно з витягів з реєстру операцій обсягів реалізації пального за даними електронного кабінету платника податків (а.с. 92-102, том 1) у 2017 році позивач реалізував 119593,51 л скрапленого газу, а за І квартал 2018 року 29060,05 л (а.с. 103-105, том 1).

У листі від 04.10.2018 № 63 (а.с. 200, том 1) позивач зазначив, що скраплений газ по бухгалтерському обліку переміщено між складами та АЗС за періодами: за 2017 рік 65 616,81 л на суму 575 130,00 грн, за І півріччя 2018 року 20 935,7 л на суму 207 838,00 гривень, всього за період з 01.01.2017 по 30.06.2018 86 552,51 л на суму 782 968,00 гривень. Кореспонденція рахунків, яка підтверджує внутрішнє переміщення скрапленого газу: 2017 рік Дт-2821 АЗС Кт-2821 Основний склад; І квартал 2018 року Дт-281 АЗС Кт-281 Основний склад. Накладні про внутрішнє переміщення газу відсутні.

В період з 28.09.2018 по 19.10.2018 ГУ ДФС у Миколаївській області, у складі ревізорів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ДДВС ОЙЛ» за період діяльності з 22.12.2015 по 30.06.2018, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період 01.02.2016 по 30.06.2018, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 22.12.2015 по 30.06.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 22.12.2015 по 30.06.2018.

За результатами цієї перевірки відповідач 26.10.2018 склав Акт № 2541/14-29/-14-02/40189369 (далі Акт перевірки) (а.с. 26-83, том 1). Цей акт підписали три ревізора, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . Інші два ревізори його не підписали, оскільки ОСОБА_1 перебував у день його підписання на лікарняному, що підтверджується записом у Журналі обліку листків непрацездатності № 14-29-04-03-18, а Шелест А.О. в основній щорічній відпустці відповідно до наказу відповідача від 26.09.2018 № 454-в. В Акті перевірки зроблено відповідні відмітки про відсутність цих ревізорів.

Як слідує з Акта перевірки, в бухгалтерському обліку ТОВ «ДДВС ОЙЛ» провів внутрішнє переміщення скрапленого газу зі складу до АЗС в кількості 86 552,51 л на суму 782 967,13 гривень. Відповідач переконаний, що фактичного переміщення газу не відбулось, оскільки позивач не має для цього технічних можливостей, а саме: у нього відсутнє обладнання для перекачування газу; ємності для зберігання газу, які знаходяться на АЗС, не дозволяють зберігати газ у відповідному об`ємі. Крім того, позивач не надав будь-яких первинних документів, що підтверджували б фізичне транспортування газу від складу до АЗС. Тобто позивач оприбуткував на АЗС газ без первинних документів, який в подальшому був реалізований (списаний з Кт рах.281 як операція з внутрішнього переміщення) та не включено таку реалізацію до складу доходів (не відображено в бухгалтерському обліку) (а.с. 35-36, 55-56, том 1).

Це порушення, на переконання відповідача, призвело до заниження позивачем податку на прибуток і податку на додану вартість, а також до нереєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з висновків Акта перевірки позивачем (а.с. 81, том 1) порушено, зокрема:

пункти 44.1, 44.2 статті 44, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункт 135.1 статті 135 ПК України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 149 303,00 грн;

пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пункти 200.1, 200.2 статті 200 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 187 238,00 грн;

пункти 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 196 016,74 гривень.

На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДФС у Миколаївській області 19.11.2018 прийняло податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» на 187 529,00 грн (податкові зобов`язання 149 303,00 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 38 226 грн) (а.с. 14-15, том 1);

№ 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 234 047,00 грн (податкові зобов`язання 187 238,00 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 46 809,50 грн) (а.с. 12-13, том 1);

№ 2, яким за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 2011 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму податку на додану вартість 196 016,74 грн застосовано штраф у розмірі 50 %, що становить 98 008,37 гривень (а.с. 11, том 1).

Не погодившись з цими рішеннями, ТОВ «ДДВС ОЙЛ» оскаржив їх до Державної фіскальної служби України, яка своїм рішенням від 29.01.2019 № 4466/6/99-99-11-04-01-25 відмовила в задоволені скарги (а.с. 84-91).

У зв`язку з цим, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, ТОВ «ДДВС ОЙЛ» звернулося до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзаци перший-сьомий частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з абзацом першим пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (абзац десятий підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України).

Відповідно до пункту 5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 (Національний стандарт № 290), дохід визначається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємств), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Абзацами першим-шостим пункту 7 Національного стандарту № 290 встановлено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контролю за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені (пункт 8 Національного стандарту № 290).

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове забезпечення об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 181.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення;

електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Суд встановив, що протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач обґрунтовує безпідставністю оцінки відповідача про внутрішнє переміщення газу зі складу в склад позивача як про продаж скрапленого газу. Позивач зазначає, що жодного продажу газу шляхом його приховування через операцію переміщення зі складу на склад підприємство не здійснювало.

Інших зауважень до змісту Акта перевірки позивач у позовній заяві не навів.

В Акті перевірці зазначено, що позивач реалізовував газ за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вознесенська, 73-а (а.с. 35).

У листі позивача від 04.10.2018 № 63 (а.с. 200, том 1) зазначено, що у нього наявний резервуар ємності для зберігання скрапленого газу (стаціонарний заправник газу з наземною ємністю «СГЗ-10»), який розташований в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області. Скраплений газ по бухгалтерському обліку переміщено між складами та АЗС. Кореспонденція рахунків, яка підтверджує внутрішнє переміщення скрапленого газу: 2017 рік Дт-2821 АЗС Кт-2821 Основний склад; 2018 рік Дт-281 АЗС Кт-281 Основний склад.

При цьому відповідно до товарно-транспортних накладних у 2017 році та в І кварталі 2018 року скраплений газ постачався контрагентами позивачу виключно у м. Первомайськ (а.с. 111, 114, 117, 120, 123, 127, 131, 133, 136, 139, 142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 159, 162, 164, 166, 168, том 1).

Жодних поставок скрапленого газу контрагентами на склад позивача у с. Генівка не було, а тому позивач не мав фізичної можливості здійснити переміщення скрапленого газу зі складу в с. Генівка на АЗС, які розташовані у м. Первомайську.

Відтак суд встановив, що доводи позивача про те, що ним було проведено внутрішнє переміщення скрапленого газу зі складу на склад, не підтверджуються матеріалами справи. Зазначене свідчить про заниження позивачем суми доходу від реалізації товару зі складу.

Таким чином, позивач умисно у 2017 році та в І кварталі 2018 року занизив дохід від реалізації скрапленого газу на 782 967,00 грн, що призвело до безпідставного заниження показника отриманого доходу та невизначення і невідображення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з відповідного обсягу реалізованого товару.

Відповідно до пунктів 123.1 та 123.2 статті 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу вчинені умисно,

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідач провів розрахунок штрафних санкцій за результатами перевірки позивача з податку на прибуток і з податку на додану вартість в розмірі 25 відсотків від суми відповідних податкових зобов`язань (а.с. 13, 15, том 1).

З огляду на те, що позивач умисно занизив вищезазначені податкові зобов`язання, суд прийшов до висновку про правильність проведення відповідачем штрафних санкцій за податковими зобов`язаннями з податку на прибуток і з податку на додану вартість. Тобто відповідач правомірно виніс податкові повідомлення-рішення від 19.11.2018 № та від 19.11.2018 № 2.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 19.11.2018 № 2, яким за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку накладено на позивача штраф у розмірі 50 %, що становить 98 008,37 гривень (а.с. 11, том 1), суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом першим пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами першим-третім пункту 187.1 статті 187 ПК України (у редакції, чинній до 01.07.2021) встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до абзацу один пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Граничні строки реєстрації податкових накладних встановлені абзацами чотирнадцять-вісімнадцять підпункту 201.10 статті 201 ПК України.

Отже, на дату виникнення податкового зобов`язання (дату зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дату відвантаження товару тощо) платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її у строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПК України.

Таким чином, позивач після виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість за постачання скрапленого газу у 2017 році та в першому кварталі 2018 року на загальну суму 782 967,00 грн зобов`язаний був скласти податкові накладні на дату виникнення цих зобов`язань та зареєструвати зазначені податкові накладні.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом (абзац дев`ятнадцятий підпункту 201.10 статті 201 ПК України).

Відповідно до першого речення абзацу першого підпункту 1201.2 статті 1201 ПК України (у редакції, чинній до 22.05.2020) відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

З огляду на зазначене суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно виніс податкове повідомлення-рішення від 19.11.2018 № 2, яким за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 2011 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму податку на додану вартість 196 016,74 грн застосовано штраф у розмірі 50 %, що становить 98 008,37 грн (а.с. 11, том 1).

Поряд з цим суд встановив, що Акт перевірки не підписали два з п`яти ревізорів відповідача, які проводили відповідну документальну планову виїзну перевірку позивача, а саме: ОСОБА_1 і Шелест А.О.

В Акті перевірки на місці підписів зроблено відмітки, що ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, а Шелест А.О. у відпустці згідно наказу від 26.09.2018 № 454-в.

У Журналі обліку листків непрацездатності № 14-29-04-03-18 відповідача, розпочатого 08.08.20213 та закінченого 22.01.2020, зроблено запис про те, що ОСОБА_1 з 22.10.2018 по 26.10.2018 перебував на лікарняному. Відповідно до пункту 10 наказу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 26.09.2018 № 454-в «Про надання відпусток» головному державному ревізору інспектору відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту Шелесту Андрію Олександровичу надано частину основної щорічної відпустки за період роботи з 09.10.2018 по 08.10.2019 тривалістю 30 календарних днів з 09 жовтня по 08 листопада 2018 року включно.

Отже, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не підписали Акт перевірки з поважних причин.

У постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 140/388/19 та від 16.12.2021 у справі № 400/605/19 висловлено правову позицію щодо правового (доказового) значення акта перевірки, не підписаного одним із перевіряючих, та правомірності прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень. Згідно з цією позицією відсутність в акті перевірки підпису посадової особи контролюючого органу з числа осіб, уповноважених провести перевірку, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсним рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Оскільки Акт перевірки підписала більшість ревізорів відповідача, які проводили відповідну документальну планову виїзну перевірку позивача, а інші ревізори не підписали його з поважних причин, тому відсутність підпису всіх ревізорів на цьому Акті не може бути підставою для визнання недійсними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі Акта перевірки.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВС ОЙЛ" (вул. Сидора Білого, 1, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55200; ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.11.2018 № 2, від 19.11.2018 № 2, від 19.11.2018 № 2 відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 11 серпня 2022 року