Справа № 640/20161/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі за текстом - Закон №1058-IV).

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не зарахував до його пільгового стажу період навчання та проходження служби в рядах радянської армії, а також періоди роботи на пільговій посаді за Списком №2, зважаючи на те, що він працював на посадах електрозварника та газозварника та безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 24.06.2020 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, шляхом зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 16.07.1983, періоду проходження військової служби з 30.11.1983 по 27.11.1985, а також зарахування до пільгового стажу періодів роботи за Списком №2: з 22.07.1983 по 28.11.1983; з 14.01.1986 по 02.01.1990; з 03.01.1990 по 20.05.1990; з 06.08.1990 по 11.09.1991; 01.09.1994 по 29.11.1994; 05.12.1994 по 17.10.1996; 01.07.1999 по 03.06.2002.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що необхідною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах є надання особою усіх необхідних документів, зокрема уточнюючої характер роботи довідки та документів, що підтверджують проведення атестації робочого місця.

Разом з тим, позивач звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 не надав необхідних документів, які б підтверджували пільгові умови праці, а саме уточнюючої довідки за період роботи в шкідливих умовах, а тому підтвердити пільговий стаж по Списку №2 немає можливості.

Відповідач наголошує на тому, що за відсутності зазначених документів органи Пенсійного фонду позбавлені можливості зарахувати стаж особи до пільгового та відповідно прийняти рішення про призначення пенсії на пільгових умовах.

Отже, ураховуючи, що подані позивачем документи не підтверджують наявність у нього необхідного стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, відмова відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 є правомірною.

Водночас суд першої інстанції зазначеного не врахував, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, з копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що у нього наявний наступний трудовий стаж на посадах:

- з 01.09.1980 по 16.07.1983 - навчання в середньому професійно-технічному училищі №3 міста Києва (за професією складальник металевих корпусів суден - електрозварник);

- з 22.07.1983 по 28.11.1983 - електрозварник 3 розряду корпусно-зварювального цеху в Київському суднобудівному судноремонтному заводі;

- з 30.11.1983 по 27.11.1985 - служба в Радянській армії.

- з 14.01.1986 по 02.01.1990 - зварник вініпластових і поліетиленових труб, електрозварник ручного зварювання в Київському виробничому об`єднанні "Комуніст";

- з 03.01.1990 по 20.05.1990 - електрозварник в Виробничому кооперативі;

- з 06.08.1990 по 11.09.1991 - електрозварник в Орендно-акціонерній фірмі "Красний рєзінщик";

- з 01.09.1994 по 29.11.1994 - газозварник в Київському заводі художнього скла;

- з 05.12.1994 по 17.10.1996 - газозварник в ТОВ "Гратіс";

- з 01.07.1999 по 03.06.2002 - газозварник в ВАТ "АК "Київреконструкція".

ОСОБА_1 24.06.2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом від 08.07.2020 №2600-0314-8/92352 надав відповідь, якою відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому зазначив про те, що період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затвердженими Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві. Атестація робочого місця обов`язково потрібна для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 21.08.1992.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача вказані періоди його трудової діяльності, оскільки пільговий характер страхового стажу ОСОБА_1 підтверджується усіма необхідними документами, копії яких наявні у матеріалах справи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2021 року, колегія суддів бере до уваги, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 (надалі за текстом - Закон №1788-XII та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до п. 2 частини другої статті 144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV,(надалі за текстом - Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічні положення містяться також в п. "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (надалі за текстом - Закон №1788-ХІІ).

Виходячи з аналізу зазначених норм для встановлення позивачу права на пенсію за віком з вищезазначених підстав необхідно дотримання таких обов`язкових вимог: досягнення віку 55 років, наявності страхового стажу на час досягнення 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком №2 та за результатами атестації робочих місць.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у листі відповідача від 08.07.2020 року №2600-0314-8/92352 зазначено, що відповідно до поданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, диплом, військовий квиток), загальний страховий стаж позивача становить 33 роки 2 дні.

Щодо доводів апелянта про надання уточнюючої довідки за період роботи в шкідливих умовах, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383).

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 , в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці повинно бути зазначено: - періоди роботи, які зараховуються в спеціальний стаж; - професія або посада; - характер виконуваної роботи; - розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; - первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Із записів трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді "електрозварника" у період: з 22.07.1983 по 28.11.1983; з 14.01.1986 по 02.01.1990; з 03.01.1990 по 20.05.1990; з 06.08.1990 по 11.09.1991 та на посаді "газозварника" у період: з 01.09.1994 по 29.11.1994; з 05.12.1994 по 17.10.1996; з 01.07.1999 по 03.06.2002.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що записи у трудовій книжці позивача підтверджують факт роботи на посадах електрозварника та газозварника.

Верховний Суд у постанові 31.10.2019 року у справі №688/4170/16-а дійшов висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637, як слідує з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або записів у ній.

Як вбачається із матеріалів справи, трудова книжка позивача заповнена належним чином.

Розділом XXXII "Загальні професії" списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії "газозварювальник", "електрозварювальник".

Розділом XXXIII "Загальні професії" списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, передбачалися професії "газозварювальник", "електрозварювальник".

Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 №162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено список №2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії "електрозварники" та "газозварники".

З огляду на вищезазначене, професія електрозварника та (газоелектрозварника) передбачена Списком № 2.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16 січня 1985 року № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26 березня 2020 року у справі №193/45/17, від 27 березня 2020 року у справі № 607/1266/17.

Стосовно доводів апелянта про відсутність атестації посад, що дають право позивачу на пенсійне забезпечення за Списком №2, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №№21-183а13, 21-519а14, 21-51а15, 21-585а14, 21-383а14, 21-1329а15, 21-5432а15, 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці, на які посилається апелянт.

У вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції вірно надано оцінку щодо зарахування до пільгового стажу часу навчання позивача у професійно-технічному закладі та проходження ним строкової військової служби, оскільки згідно із частиною першою статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» цього передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Матеріалами справи підтверджується, а саме копією диплому від 16.07.1983 року серія НОМЕР_1 , що ОСОБА_1 з 01.09.1980 по 16.07.1983 навчався в середньому професійно-технічному училищі №3 міста Києва за професією складальник металевих корпусів суден - електрозварник, а 22.07.1983 року прийнятий на посаду електрозварник 3 розряду корпусно-зварювального цеху в Київському суднобудівному заводі в межах тримісячного строку.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, оскільки позивач до призову на строкову військову службу працював на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до його спеціального стажу, відповідно до вимог чинного законодавства, має бути зарахований період проходженням служби в Радянській Армії.

За наведених обставин, судом встановлено, що загальний стаж роботи позивача перевищує 30 років, а пільговий стаж перевищує 12 років 6 місяців, тобто є більшим, ніж необхідний для призначення пільгової пенсії за пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також на переконання колегії суддів суд першої інстанції з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень правильно вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 24.06.2020 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, шляхом зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 16.07.1983, періоду проходження військової служби з 30.11.1983 по 27.11.1985, а також зарахування до пільгового стажу періодів роботи за Списком №2: з 22.07.1983 по 28.11.1983; з 14.01.1986 по 02.01.1990; з 03.01.1990 по 20.05.1990; з 06.08.1990 по 11.09.1991; 01.09.1994 по 29.11.1994; 05.12.1994 по 17.10.1996; 01.07.1999 по 03.06.2002.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя О.М.Оксененко