Справа № 380/5889/22
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 380/5889/22
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

10 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Шелест С.Б. та суддів Безименної Н.В., Епель О.В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправним і скасування рішення, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із постановленою судом першої інстанції ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини 5 статті 296 КАС України щодо необхідності подання документа про сплату судового збору. Скаржнику встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

02 серпня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначає, що цей позов стосується саме порушення прав позивача на користування фінансовими (банківськими) послугами з отримання та користування власною заробітною платою. Скаржник посилається на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав; частину 2 статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами, таким є - Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У зв`язку із перебуванням суддів Горяйнова А.М. та Пилипенко О.Є. у відпустках, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2022 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Шелест С.Б. та суддів Безименної Н.В., Епель О.В.

Ознайомившись із поданою заявою, колегія суддів встановила, що доводи заявника щодо підстав звільнення його від сплати судового збору є ідентичними доводам, оцінку яким вже надано в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2022 року.

Щодо посилання заявника на частину 2 статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (стаття 2 цього Закону).

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами процесуального закону та Закону України «Про судовий збір». Об`єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 зазначеного Закону. Такими об`єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється.

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці 1 частини 1 цієї статті.

Одночасно частина 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» особливості захисту прав споживачів фінансових послуг, а також послуг, пов`язаних з оборотом віртуальних активів, визначаються відповідними законами.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає, що цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до визначення термінів, наведених у пунктах 1, 5 частини 1 статті 1 цього Закону, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України; фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Пунктом 7-1 частини 1 статті 1 цього ж Закону визначено поняття споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є клієнтом Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», в якому має банківський рахунок та користується послугами цього банку. Національний банк, у свою чергу, прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії вказаного банку та його ліквідацію.

Разом з тим, Національний банк України не є фінансовою особою, яка надає фінансові послуги, оскільки відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про Національний банк України» він є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України; Національний банк є економічно самостійним органом, який здійснює витрати за рахунок власних доходів, а у визначених цим Законом випадках - також за рахунок коштів Державного бюджету України; Національний банк є юридичною особою, має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і закріплено за ним на праві господарського відання.

Крім того, у відповідності до статті 5-1 Закону України «Про Національний банк України» одержання прибутку не є метою діяльності Національного банку.

Згідно з пунктами 34, 34-1, 34-2 статті 7 цього Закону Національний банк виконує такі функції (інші функції): здійснює захист прав споживачів фінансових послуг, що надаються банками, а також іншими фінансовими установами та особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк України; здійснює нагляд за додержанням банками, іншими фінансовими установами, особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та колекторськими компаніями законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, у тому числі вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки); здійснює захист прав споживачів платіжних послуг та обмежених платіжних послуг, а також нагляд за додержанням надавачами платіжних та обмежених платіжних послуг законодавства про захист прав споживачів.

Як було встановлено судом та зазначалось в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2022 року, предметом спору в цій справі є визнання протиправним і скасування рішення Правління Національного банку України від 25.02.2022 №91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк»; стягнення з відповідача 380121,21 грн заробітної плати.

Таким чином, спірні правовідносини не є такими, що склалися між позивачем та Національним банком як між споживачем фінансових послуг та фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, у розмінні положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Окрім того, як було зазначено в ухвалі суду від 12 липня 2022 року спірні правовідносини також не є і такими, що склалися між позивачем та Національним банком як між споживачем та суб`єктом господарювання у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, дія частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору в цій справі. Апеляційним судом було зазначено про це в ухвалі від 12 липня 2022 року та запропоновано позивачу усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання документа про сплату судового збору.

За наведених обставин, оскільки у строк, встановлений судом, з урахуванням, у тому числі, додаткового строку на доставлення поштової кореспонденції, позивачем не усунуто недоліки апеляційної скарги, остання підлягає поверненню скаржнику.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Слід зазначити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції в порядку, встановленому законом, та за умови усунення підстав, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 169, 298, 329 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправним і скасування рішення, стягнення заробітної плати - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді Н.В. Безименна

О.В. Епель