Справа № 520/2075/22
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

11.08.2022 № 520/2075/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Панов М.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради як суб`єкта владних повноважень щодо зміни та коригування адрес об`єктів нерухомого майна, що полягає у відсутності дій, спрямованих на упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 шляхом зміни номеру будинку, що належить ОСОБА_2 , з 29-А на 27-А, протиправною; зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради видати розпорядчий акт щодо впорядкування адреси будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , шляхом зміни номеру будинку з 29-А на 27-А та внести відповідні зміни до відомостей, що містяться у державних реєстрах.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, законодавцем в положеннях статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, в разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Частиною першою статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зокрема, можливість захисту саме права власності шляхом визнання незаконним акта, яким порушується право власності, передбачається ст. 393 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, встановлено, що ОСОБА_1 було отримано у спадок нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем зазначено, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєлінська К.В. повідомила йому, що на теперішній час він не може зареєструвати відповідно до вимог закону право власності спадкодавця ОСОБА_3 на нерухоме майно та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_2 , оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_2 , за третьою особою, що підтверджується, зокрема, інформаційною довідкою №240431125 від 14.01.2021, наданою Департаментом реєстрації Харківської міської ради, згідно з якою за третьою особою зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_2 .

Також позивачем зазначено, що третя особа дійсно мешкає у будинку по АДРЕСА_2 , але домоволодіння, що їй належить, розташоване на земельній ділянці між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , у той час як будинок, право власності на який належить спадкодавцю ОСОБА_3 , розташований на іншій земельній ділянці між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , що підтверджується, зокрема, інформацією, що міститься у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_6 , право власності па який належить спадкодавцю ОСОБА_3 , межує з одного боку з домоволодінням АДРЕСА_7 .

Так, позивачем, на його думку, було виявлене дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, з метою усунення якого, він 20.05.2021 звернувся до відповідача із заявою щодо зміни та упорядкування адреси будинку по АДРЕСА_2 .

03.09.2021 відповідач листом №К-6-752/0/333-21.01.01-12 повідомив позивача, що процедура присвоєння адрес об`єктам нерухомості регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановою Кабінету Міністрів України №690 від 07.07.2021 «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна». Відповідно до п. 52 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України, у разі виявлення дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об`єктами державної чи комунальної власності та не підпадають під випадки, зазначені у п. 50 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду.

Отже судом встановлено, що спір стосується процедури присвоєння адреси об`єкту нерухомості, не пов`язаний із захистом прав позивача у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання цього позову направлено на поновлення порушених, на думку позивача, його речових прав на нерухоме майно, а саме будинок.

Вирішення питання щодо присвоєння іншої адреси об`єкту нерухомості впливатиме на права та інтереси третьої особи як його власника. Наведене свідчить про наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Отже, існує спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме будинок щодо якого заявлено позовні вимоги до відповідача. Тому під час вирішення спору суд має встановити обставини наявності у позивача чинного права власності на вищевказане нерухоме майно, що виходить за межі компетентності адміністративних судів.

Тобто, предмет позовних вимог стосується реалізації цивільних правовідносин.

Майнові відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Положеннями статті 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, відповідно до вимог частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на заявлені підстави позову, даний спір підвідомчий місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження по справі.

Керуючись ст. 47, 189, 194, 238, 241, 246, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул. Квітки-Основ`яненка, буд. 7, м. Харків, 61003, ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя М.М.Панов