Справа № 620/1675/22
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м.Чернігів Справа № 620/1675/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клопота С.Л., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області, Державної судової адміністрації України та просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо належного фінансового забезпечення діяльності судів в частині дотримання положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відносно ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області щодо дотримання при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховані суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення та оплату відпусток за період з з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року із застосуванням положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що нарахування відповідачем суддівської винагороди позивачу у спірному періоді відбулось всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, що призвело до порушення прав позивача та стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 21 липня 2020 року працює на посаді судді Щорського районного суду Чернігівської області.

З 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року ТУ ДСА України у Чернігівській області позивачу нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода (посадовий оклад + вислуга років), матеріальна допомога на оздоровлення, оплата відпусток, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2102, 00 грн.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом.

За частиною другою статті 135 Закону № 1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно ч. 1 ст. 136 Закону № 1402 суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

За положеннями пункту першого частини третьої статті 135 Закону № 1402 (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 р. діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

В той же час, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 р. № 1082-ІХ (далі - Закон № 1082) установлено у 2021 році з 01 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб: 2270 гривень, та, одночасно, для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні.

Таким чином, розміри суддівської винагороди, матеріальної допомоги, що виплачувалися позивачу у 2021 році є нижчими від бази нарахування, встановленої спеціальним Законом № 1402, що, відповідно, також мало вплив на недонарахування «відпускних».

Варто зауважити, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть (постанова ВС від 30.11.2021 у справі № 360/503/21).

Необхідно звернути особливу увагу на положення ст. 130 Конституції України, відповідно до якої розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За положенням цієї ж статті прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Людина, що працює суддею, не відноситься до соціальних і демографічних груп за посадою, а належить до групи працездатних осіб, як це прямо передбачено статтею 135 Закону № 1402.

Відтак Законом № 1082 визначено новий вид прожиткового мінімуму, що не відповідає видам, встановленим Законом № 966.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(ІІ)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим», «закон спеціальний має перевагу над загальним», «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим».

Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону № 1402, а положення Закону № 966 необхідно вважати загальними нормами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази.

Всупереч вищезазначеним положенням ТУ ДСА України у Чернігівській області у 2021 році не здійснювало нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди, матеріальної допомоги, «відпускних» у повному розмірі.

Щодо протиправності бездіяльності ДСА України. За положеннями ч. 1 ст. 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Враховуючи те, що у 2021 році в цілому судова система України була профінансованою у обсязі, що є значно меншим від потреб, необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Зубко та інші проти України» від 26.04.2006 вказав, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Через суттєве недофінансування судової системи встановити волю законодавця на конкретні цілі та обсяги фінансування було неможливо, тобто саме ДСА України встановлювала напрями видатків.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів:

- отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань;

- затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством;

- здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 2 БК України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Згідно офіційної інформації Міністерства фінансів України (адреса посилання на розподіл коштів: Державна судова адміністрація розподілила видатки на оплату праці трьох суддів Щорського районного суду у розмірі 3164200, 00 грн.

Вказана сума вочевидь не відповідає необхідному розміру оплати праці кожного з суддів.

Звідси випливає, що ДСА України видатків на оплату праці суддів Щорського районного суду у розмірі, передбаченому Законом № 1402, не розподіляла.

Згідно пунктів 1 - 3 ч. 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 р. № 141/0/15-19, ДСА України відповідно до визначених завдань:

1) представляє суди у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених законом;

2) здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь;

3) готує бюджетний запит.

В свою чергу, відповідно до п. 4.3, п. 4.4 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області, затвердженого головою ДСА України 25.09.2015 р., до повноважень ТУ ДСА входить здійснення функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів; забезпечення організації роботи щодо надання матеріалів для формування пропозицій до проекту закону про Державний бюджет України відповідно до потреб місцевих загальних судів.

Відповідно до абз. 5 п. 5.2 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407, головні розпорядники після отримання зведеної виписки з рахунків відкритих асигнувань за узагальненими показниками загального фонду Державного бюджету України надають Казначейству розподіли відкритих асигнувань за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету, економічної класифікації видатків та класифікації кредитування бюджету та за територіями у розрізі розпорядників нижчого рівня і одержувачів бюджетних коштів на паперових та електронних носіях за формою згідно з додатком 22 до цього Порядку (далі - Порядок).

Згідно п. 5.3 Порядку за умови прийняття головним розпорядником рішення про перерозподіл раніше відкритих (невикористаних) асигнувань або у разі помилково здійснених операцій головним розпорядником до Казначейства подається коригувальний розподіл на паперових та електронних носіях, у якому зазначаються реквізити підвідомчих установ та суми, на які проводиться коригування.

Наприкінці 2021 року головний розпорядник бюджетних коштів продемонстрував наявність дієвого механізму для збільшення фінансування на виплату суддівської винагороди, зокрема шляхом перерозподілу коштів за напрямком «Фонд суддівських винагород для новопризначених суддів та суддів, що звільняються», розподілу понадпланових надходжень від сплати судового збору.

При цьому, ТУ ДСА України у Чернігівській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України, який уособлює у спірних правовідносинах державний орган, на який покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, у тому числі щодо виплати суддівської винагороди суддям місцевих судів.

Однак ДСА України, як головний розпорядник бюджетних коштів, допустила бездіяльність щодо належного фінансового забезпечення діяльності судів, що, на рівні з бездіяльністю ТУ ДСА України у Чернігівській області, призвело до порушення прав позивача.

Щодо ефективності способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Згідно розрахункових листів за січень - грудень 2021 року відповідач нараховував належні позивачу виплати, виходячи з посадового окладу 63060, 00 грн (2102x30), в той час як посадовий оклад позивача становив 68100, 00 грн (2270x30).

На відміну від попередньої категорії судових справ (щодо обмеження виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2) виплати позивачу у належному розмірі не нараховувались взагалі.

Відтак саме нарахування недонарахованих коштів повинно передувати їх виплаті чи стягненню. ТУ ДСА жодним чином не обмежене у здійсненні дій по нарахуванню недоотриманих мною коштів.

У випадку взяття розпорядником нижчого рівня на себе бюджетних зобов`язань за рішенням суду, позивач отримає гарантію, що його заробіток за 2021 рік буде одразу нарахований та ним отриманий з суттєвою, однак допустимою, затримкою.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Два роки поспіль законодавець закладає у бюджет кошти на виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів по 3 млн грн.

Станом на сьогоднішній день заборгованість держави за рахунком Державної судової адміністрації України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» становить 37 млн грн (решта заборгованості, що є значно більшою, зі спливом двохмісячного виконання передається органами казначейства на виконання за загальною програмою, на яку також закладено у бюджеті недостатній обсяг коштів).

Прогнозовано позивач зможе отримати недоотриману суддівську винагороду за 2021 рік через десятки років, що в розумінні ст. 43 Конституції України є неприпустимим.

Відтак вже сьогодні є зрозумілим, що стягнення за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» очевидно призведе до порушення гарантії незалежності суддів та такий спосіб захисту буде абсолютно неефективним, а судове рішення - формальним.

Тому саме зобов`язання розпорядника нижчого рівня донарахувати та виплатити належні позивачу виплати є належним та ефективним способом захисту.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області (вул. Кирпоноса, 16, м.Чернігів,14000), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо належного фінансового забезпечення діяльності судів в частині дотримання положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відносно ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області щодо дотримання при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховані суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення та оплату відпусток за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року із застосуванням положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.08.2022.

Суддя С.Л. Клопот