Справа № 400/383/22
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р. № 400/383/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалєєвська, 14,Миколаїв,54001, Державної судової адміністрація України, вул. Липська, 18/5,Київ,Київ,01601,

треті особи:Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, пр-т Центральний, 141-В,Миколаїв,54055,

про:визнання дій протиправними; стягнення суддівської винагороди за період з 18.04.2020-28.08.2020 в розмірі 144 558,31 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області з вимогами: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати їй, суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосуванням ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївської області на її користь, суддівську винагороду у розмірі передбаченому спеціальним законом без застосування обмеження суддівської винагороди на період з 18.04.2020 по 28.08.2020 в сумі 144558,31гривень з подальшим утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на її користь, суддівську винагороду у розмірі передбаченому спеціальним законом без обмеження суддівської винагороди в межах суми за один місяць, яка підлягає негайному виконанню.

За ініціативою суду, відповідно до правовою позиції викладеною у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №340/1916/20 залучено в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що працює на посаді судді Арбузинського районного суду Миколаївської області. Питання її оплати праці врегульоване ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Проте, протягом 18 квітня до 28 серпня 2020 року, відповідачем нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода не у відповідності цього Закону, а відповідно до ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із обмеженням в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Внаслідок обмеження, позивач недоотримав певну суму суддівської винагороди за цей період.

Відповідачі відзиву на позов не надали.

Третя особа, пояснень по справі не надала.

Суд розглянув справу 09.08.2022 в порядку письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 13.05.2010 працює на посаді судді Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Суддівську винагороду ОСОБА_1 отримує відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

18.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Окрім іншого, зазначеним Законом, ст.29 викладена у наступній редакції: Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

В квітні-серпні 2020 року, ТУ ДСА у Миколаївській області, під час нарахування заробітною плати позивачки, врахувало положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зі змінами від 13.04.2020, та наклало на суддівську винагороду обмеження у 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

В наслідок застосування обмеження передбаченого ст.29 Закону, до суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року до 30 червня 2020, позивачка отримала меншу на 144558,31 гривень (арк.спр.5), в порівнянні з розміром суддівської винагороди, передбаченої ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

28.08.2020 рішенням Конституційного Суду України у справі №1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Відповідно до ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п.24 Розділ XII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону, розмір посадового окладу судді, становить: з 1 січня 2019 року: для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

18.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», відповідно до якого у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Вирішуючи зазначений спір, суд враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 03.03.2021 у справі №340/1916/20, а саме щодо того, що судам необхідно з`ясувати з яких саме причин не виплачувалась суддівська винагорода у розмірі передбаченому ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З цією метою, судом направленні запити до ДСА України та ТУ ДСА з метою з`ясування чи було зменшено бюджетні асигнування та чи було достатньо коштів для виплати суддівського винагороди позивачу.

Відповіді на запити не отримані.

Суд приходить до висновку, про відсутність підстав покладення відповідальності за обмеження суддівської винагороди протягом спірного періоду як на ТУ ДСА України в Миколаївській області, так і на ДСА України.

Обидві відповідачі обмежили суддівську винагороду позивача у зазначений період, не внаслідок свавільних рішень, а в наслідок імперативних вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Це виключає їх вину у обмеженні суддівської винагороди позивача.

Більш того, питання обмеження суддівської винагороди та практичної реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, було предметом обговорення Ради суддів України 24.04.2020, за наслідками якої прийнято рішення №22.

У Рішенні РСУ від 24.04.2020 №22, чітко зазначається про необхідність виконання Закону № 553-IX.

За таких обставин, покладати вину за виконання вимог Закону № 553-IX на ДСА України чи його територіальний орган, є неправильним.

Частини 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та абз.9 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, протягом 18.04.2020 28.08.2020 були чинними і відповідачі зобов`язанні були їх виконувати.

Відповідно до ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішення КСУ від 28.08.2020 прямо зазначено, що положення законів «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За таких обставин, немає жодних підстав для зворотного застосування рішення КСУ до періоду часу з 18.04.2020 по 28.08.2020, коли позивач отримував суддівську винагороду з урахуванням обмежень передбачених ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Оскільки, обмеження суддівської винагороди в зазначеній період були чинними, відповідачі правомірно їх застосовували та у суду відсутні підстави для визнання їх дій протиправними, стягнення з них коштів на користь позивача чи покладення обов`язку здійснити нарахування та виплату відповідної винагороди.

Відповідно до ст.1175 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

У цьому випадку, питання про отримання позивачем сатисфакції за недоотриману суддівську винагороду може бути вирішено відповідно до ст.1175 ЦК України в порядку цивільного судочинства.

У адміністративного суду відсутні підстави для стягнення недоотриманої суддівської винагороди, з урахуванням чинності в спірний період ч.1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та абз.9 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Зазначене узгоджується з численно викладеними правовими позиціями у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №804/3790/17, від 23.12.2019 у справі №814/1274/17, від 23.01.2019 у справі №820/2462/17 та багатьох інших.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повноважень суду для відходу від правових висновків Верховного Суду, діючий КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить.

За таких обставин, суд зобов`язаний врахувати правовий висновок численно викладений у постановах Верховного Суду, зазначених вище.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14,Миколаїв,545) Державної судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5,Київ,Київ,015) відмовити повністю.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко