Справа № 160/8117/22
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2022 року Справа № 160/8117/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, -
10.06.2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального територіального управління Національної гвардії України (далі - відповідач), в якій просить зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 417520,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 15.06.2022 відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/8117/22 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.12.2015.
ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Центральному територіальному управлінні Національної гвардії України (надалі - ЦТУ НГУ), за час якої отримав статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.12.2015).
Згідно витягу з наказу начальника ЦТУ НГУ № 116 від 03.06.2019 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу окремого загону спеціального призначення ЦТУ НГУ та всіх видів забезпечення:
старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-061498), офіцера (кулеметника) екіпажу командно-штабної машини Р-04КМ групи спеціального призначення (бойового та матеріально-технічного забезпечення) окремого загону спеціального призначення, звільненого за підпунктом «б» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби на підставі наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 23.05.2019 № 36 о/с, у запас за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу, з 03 червня 2019 року та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 Дніпропетровської області. Втім, позивачу при звільнені не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та було відмовлено у виплаті такої грошової компенсації.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі № 160/4725/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Як зазначено позивачем, компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 у сумі 50 781,67 грн. ОСОБА_1 отримав 14.07.2020, що підтверджується скріншотом виписки з банку від 14.07.2020.

ОСОБА_1 звертався із заявою до Центрального територіального управління Національної гвардії України, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні.

24.11.2020 року Центральне територіальне управління Національної гвардії України листом № Т-61/14-1998 відмовила позивачу у виплаті зазначеної компенсації, посилаючись на те, що нормативно-правовими актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнені військовослужбовців зі служби.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №160/16115/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку - задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання до Чечелівського відділу ДВС у місті Дніпро.

04.01.2022 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлено позивачу лист №Т-5427-01, яким повідомлено про закінчення виконавчого провадження та виплату суми коштів у розмірі 41501,77 грн. (після утримання податків та зборів) платіжним дорученням №613 від 09.09.2021.

До відзиву було долучено витяг з наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардіції України від 26.08.2021 №175, яким наказано виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні громадянину ОСОБА_1 у розмірі 51555 грн. на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №160/16115/20 та наказу НЦТУ по стройовій частині від 03.06.2019 №116.

Відповідно до розрахункової відомості №137, відомості до платіжного доручення на перерахування грошового забезпечення військовослужбовців ЦТУ НГУ за вересень 2021 року ОСОБА_1 після відрахування податків та обов`язкових платежів до бюджету, перераховано 41501,77 грн.

Таким чином, розрахована сума середнього заробітку з податками та зборами склала 51555 грн., після відрахування податків та обов`язкових платежів до бюджету склала 41501,77 грн.

Позивач не погоджується з проведеним розрахунком та вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має складати 459022,24 грн.

Як було встановлено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №160/16115/20 відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Верховний Суд в постанові від 31.10.2019 року по справі № 825/598/17 за позовом військовослужбовця до Військової частини А2622 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, дійшов висновку, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця - військової частини, за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику-військовослужбовцю всіх належних сум.

З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховного Суду прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 року у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені належні від підприємства суми, суд на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

В даному випадку спір виник, у звязку з незгодою позивача з проведеним розрахунком.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід обраховувати, виходячи з розрахунку календарних днів.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Здіюснюючи перевірку розрахунку, судом встановлено, що згідно витягу з наказу начальника ЦТУ НГУ № 116 від 03.06.2019 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу окремого загону спеціального призначення ЦТУ НГУ та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 .

Компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 у сумі 50 781,67 грн. ОСОБА_1 отримав 14.07.2020.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №160/16115/20 зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року

Середній заробіток за затримку у виплаті позивачу сум грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі від 24.03.2021 у справі №160/16115/20, підлягає розрахунку з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року.

Грошове забезпечення позивача у квітні 2019 року - 22095 грн., у травні 2019 року - 44190 грн.

Середенне грошове забезпечення позивача за два останні місяці перед звільненням склало 1 086,64 грн. ( 66285 грн./61 кал. день)

З розрахунку календарних днів у період з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року сума компенсації складає 441 175,84 грн. (406 кал. днів х 1086,64 грн.).

Згідно з розрахунком середнього грошового забезпечення, затримка розрахунку складає 406 календарних днів. А отже, сума стягнення за весь час затримки складає 441 175,84 грн.

Водночас, суд звертає увагу, що в порівнянні з виплаченою позивачу сумою компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки (50781,67 грн.), сума середнього заробітку за непроведення вчасного розрахунку при звільненні, не можна вважати співмірною, оскільки вона більш ніж в 8 разів перевищує розмір виплаченої суми.

Так, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відтак, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, де сформульована правова позиція щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.

Істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 50781,67 грн. (частка компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки) / 441 175,84 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року (406 кал. днів)) х 100 = 11,5 %. Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 11,5 % становить: 1 086,64 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 11,5 % = 124,99 грн., 124,99 грн. х 406 (днів затримки розрахунку) = 50 745,94 грн.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості та співмірності, суд робить висновок, що середній заробіток за час затримки розрахунку мав бути виплачений позивачу у розмірі 50 745,94 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім розміром грошового забезпечення.

Подібна правова позиція висвітлена Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19.

При цьому, відповідно до витягу з наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардіції України від 26.08.2021 №175, наказано виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні громадянину ОСОБА_1 у розмірі 51555 грн. на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №160/16115/20 та наказу НЦТУ по стройовій частині від 03.06.2019 №116.

Отже, нарахована відповідачем сума середнього заробітку є більшою, ніж розрахована судом, як така, що мала бути виплачена.

Відтак, судом не встановлено порушення прав позивача при виплаті середнього заробітку, оскільки відповідачем виплачено належним чином розраховану суму середнього заробітку.

Позивачем проведено розрахунок сум до виплати без врахування принципу істотності частки, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає, що відповідна вимога не підлягає задоволенню судом, оскільки вказаний спір заявлено не на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №160/16115/20, а у зв`язку з наявністю нового спору між сторонами щодо проведеного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №160/16115/20 не встановлювались ані порядок проведення розрахунку, ані сума, ані складові. Відтак, заявлений спір містить нові підставі для розгляду судом, аніж ті, що були розглянуті в межах справи №160/16115/20, а тому справа підлягає розгляду в рмках нового судового спору.

Більше того, судом встановлено, що позивач звертався за роз`ясненням рішення суду в частині суми виплати, проте ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі №160/16115/20 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №160/16115/20 - відмовлено.

У вказаній ухвалі судом роз`яснено позивачу, що він не позбавлений права звернення до суду з відповідним позовом в разі, якщо буде вважати, що Центральним територіальним управлінням Національної гвардії України порушено його права та інтереси в частині розміру виплаченого середнього заробітку.

З метою остаточного вирішення питання стосовно нарахованої суми середнього заробітку, ефективного вирішення спору та дотримання принципу доступу до правосуддя, суд вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Стосовно строку звернення до суду, встановлено наступне.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 Середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України мають різну правову природу.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, викладений у цій постанові, узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №160/16115/20 зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 року по 13.07.2020 року.

03.09.2021 відкрито виконавче провадження №66689652 з примусового виконання виконавчого листа №160/16115/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 02.09.2021.

15.12.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66689652, у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

04.01.2022 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлено позивачу лист №Т-5427-01, яким повідомлено про закінчення виконавчого провадження та виплату суми коштів у розмірі 41501,77 грн. (після утримання податків та зборів) платіжним дорученням №613 від 09.09.2021.

В подальшому, 08.04.2022 позивач звернувся за роз`ясненням рішення суду в частині суми виплати, проте ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі №160/16115/20 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №160/16115/20 - відмовлено, роз`яснено право звернення до суду з позовною заявою.

З позовною заявою позивач звернувся до суду 10.06.2022.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду, враховано, що у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовженням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовженням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк звернення до суду підлягає поновленню.

Позивачем вчинялись активні дії на відновлення порушених, на його думку, прав. Позивач звертався до державного виконавця з приводу виконання рішення суду та до суду із заявою про роз`яснення.

Відтак, судом не встановлено порушення строків звернення до суду з позовом.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, а тому враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Центрального територіального управління Національної гвардії України (вул. Надії Алексеєнко, буд. 46, м. Дніпро, 49008, ) про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова