Справа № 360/900/22
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2022 року Справа № 360/900/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 03 лютого 2022 року надійшла позовна заява адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (далі відповідач) з такими вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення 10 сесії VIII скликання Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 19 листопада 2021 року № 1125-VІІ про відмову ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:001:0799 в с. Санжійка Одеського району Одеської області;

зобов`язати Дальницьку сільську раду Одеського району Одеської області надати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:001:0799, в с. Санжійка Одеського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 09 жовтня 2021 року звернувся до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області із заявою про погодження відведення земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Санжійка Одеського району Одеської області (кадастровий номер :03:001:0799) та розроблення проекту землеустрою.

Рішенням відповідача від 19 листопада 2021 року № 1125-VII відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Санжійка Одеського району Одеської області, оскільки сільська рада висловила свою позицію щодо непогодження надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Позивач з таким рішенням не згоден, оскільки Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Суб`єкт владних повноважень не має права відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. При цьому Земельний кодекс України не визначає додатковий обсяг повноважень, прямо встановлених в ньому, або ж можливість власного встановлення таких обмежень, як то прийняття органом місцевого самоврядування підзаконних нормативних актів локальної дії, які не передбачені нормами цього Кодексу, в тому числі і Порядку розгляду звернень учасників АТО, чи іншої соціальної групи населення певної території.

Згідно з інформацією з Публічної кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0799 має цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) В.02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площа: 0,1 га. Тобто, цільове призначення земельної ділянки, відносно якої подано заяву про передачу її у власність, відповідає містобудівній документації, затвердженій у с. Санжійка Одеського району Одеської області, відомості про неї офіційно занесені до Публічної кадастрової карти. Проте підставою відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є те, що містобудівною документацією (генеральним планом) не передбачені земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за своєю суттю не відповідає дійсним обставинам, оскільки суперечить відомостям Публічної кадастрової карти України.

Крім того, вказано, що позивач як учасник бойових дій згідно з абзацом першим пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на першочергове відведення земельної ділянки, у тому числі і для індивідуального житлового будівництва, чого не враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

За таких обставин позивач вважає, що відповідачем прийнято рішення без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, яке є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 08 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 20 червня 2022 року продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позов та повторно витребувано докази, яких, на думку суду, не вистачало для з`ясування всіх обставин у справі.

Від представника відповідача 07 липня 2022 року за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Позивач (заявник) вказуючи, що він має намір та просить дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у приватну власність, до заяви додав графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а саме земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0799, що також підтверджується позивачем та є посилання на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 серпня 2021 року № НВ-2021. Вказані обставини дають можливість зробити висновок, що бажане місце розташування земельної ділянки це частина сформованої земельної ділянки або ціла земельна ділянка з визначеними межами та цільовим призначенням. Нормами діючого законодавства не передбачено можливість розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у приватну власність із іншої сформованої земельної ділянки.

Також 27 листопада 2018 року рішенням ХІ чергової сесії VII скликання Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 494-VІІ «Про затвердження детального плану території села Санжійка Овідіопольського району Одеської області, обмеженої вулицею Сонячною та пляжною зоною села Санжійка для уточнення положень генерального плану с. Санжійка, формування нових земельних ділянок та визначення їх цільового призначення» затверджено детальний план частини території с. Санжійка, сформовані нові земельні ділянки та визначені їх цільове призначення, а саме: «Для індивідуального дачного будівництва».

Зважаючи на те, що позивачем виконані всі вимоги діючого законодавства, заява від 19 жовтня 2021 року розглянута постійною комісією Дальницької сільської ради та документи передані на розгляд сесії сільської ради з пропозицією «Відмовити» в зв`язку з тим, що містобудівною документацією (генеральним планом с. Санжійка) за вказаним місцем розташування не передбачені земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 19 листопада 2021 року на 10 сесії VIII скликання Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області ухвалено рішення № 1125-VII «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Санжійка Одеського району Одеської області».

Таким чином представник відповідача вважає, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, представник відповідача зауважує, що відповідно до підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції від 24 березня 2022 року, заборонено безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Тому зобов`язання відповідача за судовим рішенням надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою буде суперечити вимогам чинного законодавства, що також унеможливить виконання рішення суду.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 26 червня 2017 року серії НОМЕР_2 .

Позивач звернувся до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області із клопотанням від 09 жовтня 2021 року про відведення земельної ділянки площею від 0,09 до 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:0799, яке отримано відповідачем 19 жовтня 2021 року за вх. № Ч-1813.

Разом із клопотанням позивачем надано: копію паспорта; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера платників податків; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копію посвідчення учасників бойових дій.

Рішенням 10 сесії VІІІ скликання Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 19 листопада 2021 року № 1125-VІІІ відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Санжійка Одеського району Одеської області. Відмова мотивована тим, що містобудівною документацією (генеральним планом с. Санжійка) за вказаним місцем розташування не передбачені земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням ХІ сесії VІІ скликання Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 27 листопада 2018 року № 494-VІІ затверджено детальний план частини території села Санжійка Овідіопольського району Одеської області, обмеженої вулицею Сонячною та пляжною зоною села Санжійка для уточнення положень генерального плану села Санжійка, формування нових земельних ділянок та визначення їх цільового призначення, розроблений ФОП ОСОБА_2 .

Також в матеріали справи надано витяг з детального плану частини території села Санжійка Овідіопольського району Одеської області, обмеженою вулицею Сонячною та пляжною зоною села Санжійка, для уточнення положень генерального плану с. Санжійка, формування нових земельних ділянок та визначення їх цільового призначення, засвідчений начальником відділу містобудування та архітектури виконавчого органу Дальницької сільської ради.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 № 280/97 ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97 ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 34 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, сім`ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, особам з інвалідністю з дитинства, багатодітним сім`ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Частинами першою, другою та десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно з пунктами «а», «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм (стаття 39 Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з частиною другою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною другою статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина третя статті 79-1 Земельного кодексу України).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина четверта статті 79-1 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Абзацами першим та другим частини шостою статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Абзацом першим частини першої та частиною другою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої цієї статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема:

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина сьома);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята);

- відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята);

- у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

Пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.11.1992 № 2780-XII «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 1 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва (пункт 1);

генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; (пункт 2);

детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; (пункт 3);

містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Абзацом першим частини першої статті 16 Закону № 3038-VI визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 3038-VI детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Згідно з частиною п`ятою статті 19 Закону № 3038-VI детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Абзацом другим частини другої статті 24 Закону № 3038-VI визначено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 3038-VI визначено, що зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України.

Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (частина перша статті 25 Закон № 3038-VI).

Відповідно до статті 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) у цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні:

документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;

проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування;

цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 858-IV технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), пунктами 1.2, 1.3 та 1.4 якого визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Дослідженням КВЦПЗ встановлено, що землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) включені за кодом 02.1 до розділу 02 «Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва)» секції В «Землі житлової та громадської забудови».

Натомість землі для індивідуального дачного будівництва включені за кодом 07.03 до розділу 07 «Землі рекреаційного призначення (земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації)» секції Е «Землі рекреаційного призначення».

З системного аналізу вищевикладених положень законодавства слідує, що прийняття відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є результатом певної процедури, яка йому передує, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання у місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

4) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, при цьому зобов`язує уповноважений у випадках прийняття рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини відмови.

В оспорюваному позивачем рішенні Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області вказано, що ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Санжійка Одеського району Одеської області з тих підстав, що містобудівною документацією (генеральним планом с. Санжійка) за вказаним місцем розташування не передбачені земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів.

Оскільки позивач планує здійснити забудову земельної ділянки, яку бажає безоплатно отримати у власність, суд вважає, що ОСОБА_1 є суб`єктом містобудування, на якого поширюються положення Закону № 3038-VI, за змістом положень статті 24 якого вибір земельної ділянки для забудови здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, та на підставі затвердженої містобудівної документації, яка включає детальний план території.

З клопотання від 09 жовтня 2021 року слідує, що позивач звернувся до відповідача за безоплатним отриманням земельної ділянки площею від 0,09 до 0,1 га, кадастровий номер :03:001:0799, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що згідно з КВЦПЗ відповідає коду 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». До клопотання додані графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

Однак згідно з витягом з детального плану частини території села Санжійка Овідіопольського району Одеської області, обмеженої вулицею Сонячною та пляжною зоною села Санжійка для уточнення положень генерального плану села Санжійка, затвердженим рішенням ХІ сесії VІІ скликання Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 27 листопада 2018 року № 494-VІІ, вказана земельна ділянка призначена для індивідуального дачного будівництва, що згідно з КВЦПЗ відповідає коду 07.03 «Для індивідуального дачного будівництва».

За таких обставин суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що позивач звернувся за отриманням земельної ділянки без врахування затвердженої рішенням ради містобудівної документації, яка включає детальний план території, тобто без врахування виду функціонального призначення цієї земельної ділянки.

Як вже вище вказано, згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, є, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а також генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач мав законні підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність з підстав невідповідності місця її розташування містобудівній документації.

За таких обставин, враховуючи положення статей 20, 39, 118 Земельного кодексу України та статей 19, 24 Закону № 3038-VI, суд дійшов до висновку, що Дальницька сільська рада Одеського району Одеської області, ухвалюючи спірне рішення про відмову у наданні згоди позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяла у межах наданих їй повноважень та з урахуванням діючого законодавства.

Щодо тверджень представника позивача, що за інформацією з Публічної кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0799 має цільове призначення: В.02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суд зауважує, що невнесення відповідачем до Державного земельного кадастру відомостей про цільове призначення земельних ділянок, їх правовий режим, обмеження у їх використанні тощо, визначені за детальним детальним планом території, затвердженим рішенням ХІ сесії VІІ скликання Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 27 листопада 2018 року № 494-VІІ, не спростовує встановлених судом обставин щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), містобудівній документації, якою визначено інше функціональне призначення сформованих земельних ділянок, у тому числі й за кадастровим :03:001:0799.

Більш того, правомірність дій відповідача щодо розроблення та затвердження детального плану території не є предметом доказування по даній справі.

Що стосується тверджень представника відповідача, що нормами діючого законодавства не передбачено можливість розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у приватну власність, із іншої сформованої земельної ділянки, то суд не надає їм правової оцінки, оскільки така обставина не була підставою для прийняття оскаржуваного рішення. На користь таких висновків суду свідчить відсутність цієї підстави в оскаржуваному рішенні.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Як вже вище вказано, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 26 червня 2017 року серії НОМЕР_2 .

Судом з`ясовано, що позивач звертався до відповідача також як особа, яка має статус учасника бойових дій та має право на відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва у першочерговому порядку відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 34 Закону № 280/97-ВР.

За таких обставин судом встановлено, що позивач, вважаючи порушеним своє право на відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва у першочерговому порядку як учаснику бойових дій, звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом, тобто, як особа, яка згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Відповідно судом встановлено, що позивачем помилково сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн, сплату якого підтверджено дублікатом квитанції від 31 січня 2022 року № 0.0..1.

За таких обставин суд не здійснює розподіл понесених позивачем витрат по сплаті судового збору та роз`яснює йому право звернення до суду із заявою про повернення помилково сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (місцезнаходження: 67842, Одеська область, Одеський район, село Дальник, вулиця Дружби, будинок 126, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова