Справа № 160/8361/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 160/8361/20

адміністративне провадження № К/9901/31597/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №160/8361/20

за позовом ОСОБА_1

до Державного бюро розслідувань, виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича

про визнання неправомірними дій, скасування наказів і попередження, поновлення на роботі,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року (головуючий суддя: Коренев А.О.)

і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року (головуючий суддя: Малиш Н.І., Баранник Н.П., Щербак А.А.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Державного бюро розслідувань (далі також - «ДБР», «Бюро»), виконуючого обов`язки директора Державного бюро розслідувань Соколова О.В., у якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог і доповнення підстав позову, просив суд:

1.1. визнати протиправними дії ДБР по виданню наказу від 14 липня 2020 року №336 «Про попередження працівників»;

1.2. визнати противоправним і скасувати наказ ДБР від 14 липня 2020 року №336 «Про попередження працівників»;

1.3. визнати протиправними дії виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О.В. щодо направлення «Попередження про наступне вивільнення» від 16 липня 2020 року №10-13-01-15468;

1.4. визнання протиправним і скасування «Попередження виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О.В. про наступне вивільнення» від 16 липня 2020 року №10-13-01-154686;

1.5. визнати протиправним і скасувати наказ ДБР від 14 липня 2020 року №93ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на 2020 рік»;

1.6. визнати протиправним і скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О.В. від 13 серпня 2020 року №514-ос про звільнення ОСОБА_1 з 20 серпня 2020 року з посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;

1.7. визнати протиправним і скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О.В. від 20 серпня 2020 року №531-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора-начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;

1.8. визнати протиправним і скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О.В. від 26 серпня 2020 року №541-ос про звільнення з 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 з посади заступника директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;

1.9. поновити його на посаді заступника директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, з 26 серпня 2020 року.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що виконувач обов`язків Директора ДБР Соколов О.В. не є керівником державної служби в Бюро, тож не може здійснювати повноваження з питань державної служби й організації роботи інших працівників.

2.1. Одночасно з цим, ОСОБА_1 указував на відсутність підстав для внесення змін 14 липня 2020 року до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, оскільки, на його думку, це вимагало чинності Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, яке було затверджене Урядом тільки 5 серпня 2020 року.

2.2. Також ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги тим, що у його випадку недопустимо застосовувати Закон України «Про державну службу» у редакції Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року №117-IX, оскільки указаний закон розширив повноваження роботодавця і звузив гарантії працівника під час звільнення. На думку позивача, застосовувати належить ту редакцію Закону України «Про державну службу», яка була чинною на момент призначення його на посаду в ДБР, і передбачала застосування норм законодавства про працю з відповідними процедурними гарантіями працевлаштування у разі скорочення посади.

2.3. У цьому контексті ОСОБА_1 стверджував, що ДБР порушило процедуру звільнення його з державної служби, оскільки не запропонувало йому інші вакантні посади й не виконало обов`язок щодо працевлаштування на рівнозначну посаду; про звільнення попередило його менше, ніж за два місяці; накази про його звільнення не були погоджені з іншими заступниками Директора ДБР.

2.4. Окремо позивач наголошував на тому, що фактичного скорочення займаної ним посади не було, оскільки відбулося лише її перейменування.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Суди виходили із правомірності наказу ДБР від 14 липня 2020 року №93ДСК про введення в дію штатного розпису територіального управління, у якому працював позивач, та наказу від 14 липня 2020 року №336 про попередження працівників про майбутнє звільнення, тож констатували, що ці накази, як і дії стосовно їхнього прийняття, не можуть бути визнані протиправними.

4.1. У цьому контексті суди зазначили, що накази №93ДСК, №336 прийняті на виконання вимог законодавства, направленого на зміну правового статусу і структури Бюро, та в межах повноважень відповідача.

4.2. Водночас суди відхилили посилання ОСОБА_1 на пункт 61 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2020 року №743, у контексті того, що скорочення штату або проведення організаційно-штатних заходів виконувач обов`язків Директора ДБР Соколов О.В. повинен був проводити за погодженням з іншими заступниками Директора Бюро. Суди зауважили, що підзаконний акт, на який посилається позивач, до спірних правовідносин не застосовується, оскільки він не був чинний на момент прийняття наказу №93ДСК від 14 липня 2020 року.

5. Крім цього, суди зазначили, що письмове повідомлення працівника про майбутнє звільнення у світлі приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України») не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а документом, який має інформативний характер, фіксує певні факти і не створює юридичних наслідків.

5.1. На цій основі суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог стосовно протиправності дій виконуючого обов`язків Директора ДБР щодо направлення «Попередження про наступне звільнення» від 16 липня 2020 року і його скасування.

6. Також суди відхили доводи позивача про відсутність відповідних повноважень у виконуючого обов`язки Директора ДБР, указавши на те, що з 17 березня 2020 року Соколов О.В. приступив до виконання повноважень Директора Бюро, властивих керівнику державної служби, і на основі приписів статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» має право видавати накази й звільняти з посад заступників директорів територіальних управлінь Бюро.

7. Проаналізувавши наказ ДБР від 14 липня 2020 року №93ДСК про введення в дію штатного розпису Територіального управління Бюро, розташованого у місті Полтава, суди з`ясували, що посади державної служби, а саме: Директор, Перший заступник Директора і заступник Директора - начальник слідчого управління, були виведені зі штатного розпису. Натомість введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - дві штатні посади Заступника Директора.

7.1. На основі цього суди дійшли висновку, що у зв`язку зі зміною правового статусу ДБР (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок зміни штатного розпису.

8. Стосовно доводів позивача про дію в часі законодавства, суди зауважили, що 2 і 13 лютого 2020 року набрали чинності Закони №378-ІХ, №440-ІХ, які внесли зміни до Кодексу законів про працю і Закону України «Про державну службу» стосовно процедури вивільнення державного службовця. Одночасно з цим, суди дійшли висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону України «Про державну службу», чинного на момент звільнення позивача, а не законодавство про працю.

9. Перевіривши процедуру вивільнення позивача, суди встановили, що 16 липня 2020 року ДБР направило йому на електронні й поштові адреси письмове попередження про звільнення. Водночас суди зауважили, що станом на 20 липня 2020 року позивач достеменно знав про майбутнє звільнення, оскільки того дня звернувся до відповідача із заявою про переведення.

9.1. На основі цих фактів суди дійшли висновку, що ДБР дотрималося вимоги про попередження ОСОБА_1 про звільнення не менше як за 30 календарних днів.

9.2. Одночасно з цим, суди зазначили, що норми частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачають свободу розсуду роботодавця щодо пропонування вакантних посад службовцю, який вивільняється, тобто це є правом, а не обов`язком державного органу.

9.3. На цій основі суди дійшли висновку, що оскаржуваний наказ від 13 серпня 2020 року №514-ос про звільнення позивача з 20 серпня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису прийнятий з дотриманням порядку і строків, установлених законом.

10. Зрештою суди констатували відсутність підстав для визнання протиправними і скасування наказів від 20 серпня 2020 року №531-ос, від 26 серпня 2020 року №541-ос. Суди виходили з того, що 20 серпня 2020 року позивач не працював у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і надалі його першим робочим днем після лікування є 25 серпня 2020 року, тож відповідач правильно визначив дату звільнення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів

11. У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення, просить їх скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

12. В обґрунтування підстав касаційного оскарження покликається на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»).

13. У контексті посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі №816/654/17, від 17 березня 2021 року у справі №820/2193/18.

14. Посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 87 Закону України «Про державну службу».

14.1. У цьому контексті скаржник зазначає про відсутність правової позиції Верховного Суду щодо законності звільнення державних службовців, прийнятих на роботу під час дії Закону України «Про державну службу» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року №117-IX (яким розширено повноваження суб`єкта призначення по звільненню державних службовців за власною ініціативою й без обов`язку пропонування їм вакантної посади), з урахуванням прийняття під час судового оскарження звільненим службовцем Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року №1285-ІХ (яким гарантії державного службовця по збереженню працевлаштування було відновлено до стану, що діяв на момент прийняття таких звільнених службовців на роботу).

14.2. Скаржник указує, що на момент виникнення трудових правовідносин у нього була гарантія залишення на роботі у разі скорочення чисельності або штату, натомість через зміни у законодавстві під час звільнення його було позбавлено права (легітимного очікування) отримати пропозицію переведення на іншу роботу. Зауважує, що законодавець виправив цю ситуацію завдяки Закону від 23 лютого 2021 року №1285-ІХ.

15. Крім цього, скаржник не погоджується з правильністю застосування судами норм матеріального й процесуального права та їхніми висновками судів щодо відсутності процедурних порушень під час звільнення з роботи.

15.1. Зазначає, що суди не провели аналізу й зіставлення обсягу повноважень і кваліфікаційних вимог скороченої посади (Заступник Директора - начальник слідчого управління) і введеної замість неї нової посади (Заступник Директор).

15.2. Стверджує, що ДБР не повідомило його про майбутнє звільнення не менш як за 30 календарних днів, оскільки письмове повідомлення було надіслане на його неактуальну поштову адресу, натомість копія, відправлена на електрону адресу, не дозволяла переконатися у її справжності.

15.3. Наполягає на тому, що виконувач обов`язків ДБР Соколов О.В. не міг вважатися керівником державної служби, а його звільнення було здійснене з дискримінаційним підходом через призначення певних осіб на посади в Бюро.

16. У жовтні 2021 року ДБР подало відзив на касаційну скаргу, просить залишити її без задоволення.

16.1. В обґрунтування своєї позиції Бюро покликається на безпідставність доводів скаржника стосовно того, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду у справах №816/654/17, №820/2193/18, оскільки правовідносини у них не подібні зі справою ОСОБА_1 .

16.2. Зазначає, що законодавець не передбачив можливості переведення державних службовців ДБР на новостворені посади рядового і начальницького складу, тож звільнення позивача є обґрунтованим.

16.3. Також стверджує, що у межах цього спору має місце зміна категорії посад, тому проведення аналізу функціональних обов`язків чи відмінностей кваліфікаційний вимог між скороченими посадами державної служби і новоствореними посадами рядового і начальницького складу не вимагається.

16.4. Зрештою вважає, що суди встановили обставини справи повно й надали їм належну оцінку.

16.5. У березні 2022 року ДБР подало додаткові пояснення, у яких, серед іншого, звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20, щодо застосування статті 87 Закону України «Про державну службу» у контексті дискреційних повноважень роботодавця стосовно пропонування вакантної посади працівнику, який вивільняється.

17. Інший відповідач відзив на касаційну скаргу не подав, копію ухвали про відкриття касаційного провадження отримав 20 вересня 2021 року.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

18. 7 вересня 2018 року ДБР видало наказ №107-ос «Про призначення ОСОБА_1 », яким позивача призначено на посаду заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава.

19. 26 листопад 2018 року ДБР видало наказ №201-ос «Про переведення», яким позивача переведено на посаду заступника директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава. Одночасно з цим, позивачу присвоєно п`ятий ранг державного службовця як такому, який має спеціальне звання радника юстиції (посада відноситься до категорії «Б» посад державної служби).

20. 17 березня 2020 року до виконання обов`язків Директора Державного бюро розслідувань приступив заступник Директора Державного бюро розслідувань Соколов О.В.

21. 8 липня 2020 року ДБР видало наказ №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами».

21.1. Указаний наказ виданий на основі пунктів 5, 8 частини першої статті 12, статті 14-2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та з метою упорядкування посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

21.2. Серед переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, визначено Директора і заступника Директора, з граничними спеціальними званнями «полковник Державного бюро розслідувань».

22. 14 липня 2020 року ДБР видало наказ №93ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, на 2020 рік», яким затверджено зміни до штатного розпису цього управління і введено їх в дію з 17 серпня 2020 року.

22.1. Указаний наказ, з-поміж іншого, виданий на основі положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» і Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 8 липня 2020 року №323.

22.2. Відповідно до наказу №93ДСК від 14 липня 2020 року посади державної служби територіального управління, а саме: Директор, Перший заступник Директора та заступник Директора - начальник слідчого управління, виведені з штатного розпису. Водночас введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - 2 (дві) штатні посади Заступника Директора.

23. 14 липня 2020 року ДБР видало наказ №336 «Про попередження працівників», яким доручено Управлінню кадрової роботи та державної служби персонально попередити працівників територіальних управлінь Бюро, посади яких з 17 серпня 2020 скорочуються, про майбутнє вивільнення.

24. Того ж дня ДБР оформило лист про необхідність забезпечити прибуття до Бюро на 09:00 год 16 липня 2020 року перших заступників і заступників директорів територіальних управлінь, у тому числі, й позивача.

25. 15 липня 2020 року на підставі вказаного листа директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, видав наказ №92-вд про відрядження ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

25.1. Того ж дня позивач ознайомився з цим наказом й указав про його незаконність, мотивуючи своїм відсторонення від виконання обов`язків.

26. 16 липня 2020 року винесено «Попередження про наступне вивільнення», підписане виконуючим обов`язки Директора ДБР Соколовим О.В. , у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, відповідно до наказу від 14 липня 2020 року №93ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на 2020 рік».

27. 16 липня 2020 року на виконання наказу ДБР від 14 липня 2020 №336 «Про попередження працівників» і на підставі вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку» від 11 грудня 2019 року №1042 на дві електронні й одну поштову адреси позивача направлено Попередження про наступне вивільнення, про що складено відповідний протокол.

28. 20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ДБР про переведення його на посаду заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

29. 13 серпня 2020 року ДБР видало наказ №514-ос, яким позивача звільнено з посади заступника Директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з 20 серпня 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

30. Того ж дня указаний наказ був направлений ОСОБА_1 на мобільний номер та електронну пошту, про що складено протокол фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 13 серпня 2020 року.

31. 20 серпня 2020 року, у зв`язку з тимчасовою втратою позивачем працездатності, ДБР видало наказ «Про внесення змін до наказу Державного бюро розслідувань від 13 серпня 2020 року №514-ос», яким пункт 10 відповідного наказу викладено в такій редакції:

31.1. «Звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби».

32. 22 серпня 2020 року позивач повинен був стати до роботи згідно з листком непрацездатності серії АДЮ №720872, виданим 14 серпня 2020 року Амбулаторією загальної практики - сімейної медицини №1 комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Дніпровської міської ради.

33. 25 серпня 2020 року було першим робочим днем позивача після закінчення тимчасової непрацездатності, з урахуванням вихідних і святкових днів.

34. 25 серпня 2020 року позивач був відсутній на роботі. Того ж дня о 15:13 год за допомогою додатку «WhatsAPP» позивач повідомив провідного спеціаліста сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про, те що 26 серпня 2020 року приступає до роботи.

35. 26 серпня 2020 року позивач надав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, зазначений листок непрацездатності.

36. Того ж дня ДБР видало наказ №541-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з займаної посади в територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 25 серпня 2020 року.

37. Не погодившись з указаними діями й наказами відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою їхнього оскарження.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ

38. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

39. Згідно з ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року касаційне провадження було відкрите з метою перевірки доводів скарги, яка подана на підставі пунктів 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

40. Спір у цьому провадженні виник у зв`язку зі звільненням позивача з посади державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року №117-ІХ) у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби.

41. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.

42. На час прийняття позивача на державну службу до ДБР Закон України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року №794-VIII (далі також - «Закон №794-VIII») діяв у редакції Закону України від 3 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

43. Відповідно до статті 1 Закону №794-VIII (у вказаній редакції) ДБР за правовим статусом визначено центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

44. 27 грудня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 3 грудня 2019 року №305-IX (далі також - «Закон №305-IX»).

45. Частиною першою статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», редакція якої не зазнала змін у зв`язку із набранням 27 грудня 2019 року чинності Законом №305-ІХ, визначено, що до працівників ДБР належать 1) особи рядового і начальницького складу, 2) державні службовці та 3) особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

46. Частиною п`ятою статті 14 цього Закону (у редакції, чинній до 27 грудня 2019 року) визначено, що трудові відносини працівників ДБР регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

47. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

48. У зв`язку із набранням чинності 27 грудня 2019 року Законом №305-ІХ правовий статус ДБР змінився із центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

49. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції Закону №305-ІХ) ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

50. Згідно з частинами першою та другою статті 9 указаного Закону, систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі ДБР діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура ДБР визначається Президентом України.

51. Отже, з 27 грудня 2019 року змінився не лише правовий статус ДБР, але й порядок визначення організаційної структури ДБР (до внесення вищевказаних змін організаційна структура ДБР затверджувалася Директором ДБР за погодженням із Кабінетом Міністрів України).

52. Указані зміни були запроваджені з метою удосконалення правових основ організації й діяльності ДБР шляхом реформування вказаного органу задля цілей удосконалення законодавчого регулювання питань, пов`язаних із діяльністю територіальних управлінь ДБР, проходженням служби особами рядового та начальницького складу ДБР, конкурсними відборами та переведенням працівників ДБР тощо.

53. На виконання вимог статті 9 Закону №794-VIII у вказаній редакції Указом Президента України від 5 лютого 2020 року №41/2020 затверджено нову організаційну структуру ДБР.

54. Затвердження нової структури зумовило необхідність прийняття змін до штатного розпису як центрального апарату, так і територіальних органів ДБР.

55. За приписами частини п`ятої статті 14 Закону №794-VIII (у редакції Закону №305-IX), трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

56. Тож законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно із Законом України «Про державну службу» та державної служби особливого характеру, згідно з Законом України «Про Державне бюро розслідувань», встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.

57. Законом №305-ІХ доповнено Закон України «Про Державне бюро розслідувань» статтею 14-3, якою врегульовано порядок переведення працівників ДБР, за змістом якої:

57.1. державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» (частина перша статті 14-3);

57.2. особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади (частина друга статті 14-3);

57.3. переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи ДБР, які порушили питання про переведення (частина третя статті 14-3).

58. З аналізу наведеної норми слідує, що законодавцем не передбачено механізму переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом.

59. Подібний висновок щодо тлумачення статті 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» викладений у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №200/11081/20-а (пункт 56), від 24 червня 2022 року у справі №200/12306/20-а (пункт 37) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього.

60. Наказом ДБР від 28 грудня 2019 року №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (зі змінами, внесеними наказами від 2 січня 2020 року №1 та від 3 січня 2020 року № 2) затверджений Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (далі також - «Порядок №343»).

61. Відповідно до пункту 2 Порядку №343 для забезпечення ефективності та безперервності виконання завдань, покладених на ДБР як державний правоохоронний орган, Директор ДБР або особа, яка виконує його повноваження, визначає в межах граничної чисельності перелік посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, передбачених пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

62. Служба в ДБР на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності (зокрема щодо стану здоров`я, застосування зброї та спецзасобів, здатності витримувати додаткові фізичні та психологічні навантаження, понаднормову роботу тощо), які є відмінними від вимог служби в ДБР на посадах державної служби (пункт 4 Порядку №343).

63. Відповідно до пункту 6 Порядку №343 зміна категорії посад працівників ДБР, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора ДБР або особи, яка виконує його повноваження.

63.1. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу») та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

63.2. З прийняттям рішення Директором ДБР або особою, яка виконує його повноваження, про зміну категорії посади, Управління кадрової роботи та державної служби готує проекти наказів:

«Про затвердження Переліку посад у центральному апараті (територіальних управліннях) Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» - щодо внесення відповідних змін до Переліку посад;

«Про внесення змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань» та відповідні зміни, погоджує з заінтересованими самостійними структурними підрозділами та подає на підпис Директору ДБР.

63.3. Після затвердження штатного розпису ДБР (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів (абзац сьомий пункту 6 цього Порядку).

63.4. На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс.

63.5. Після проведення етапів конкурсного відбору, проведення психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, співбесіди та визначення переможців, кандидати на посади рядового та начальницького складу проходять військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби за станом здоров`я. Кандидати на посади у спеціальний підрозділ ДБР додатково проходять тестування з фізичної підготовки.

63.6. За умови успішного проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки (для визначення категорії персоналу), стосовно переможців конкурсного відбору видається наказ про призначення на відповідні посади.

64. Згідно з приписами частини третьої статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» на службу до ДБР приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

64.1. Прийняття громадян України на службу до ДБР без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

64.2. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах ДБР затверджуються Директором ДБР.

64.3. Призначення на посади у ДБР, крім посад Директора ДБР, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату ДБР та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь ДБР, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників ДБР. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор ДБР.

65. Відповідно до частини четвертої статті 14 цього Закону порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу ДБР та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

66. На виконання частини шостої статті 14 Закону №794-VІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 5 серпня 2020 року №743 затвердив Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі - «Положення №743»), яке визначає порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, їх права та обов`язки.

67. Пунктом 3 цього Положення визначено, що особами рядового та начальницького складу ДБР є громадяни України, які на конкурсній основі у добровільному порядку (за контрактом) прийняті на службу до ДБР і яким присвоєно спеціальні звання осіб рядового та начальницького складу відповідно до законодавства.

68. Відповідно до пункту 7 Положення №743 встановлення, зміна або припинення правових відносин осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу (зокрема присвоєння спеціального звання, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення із служби, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо), оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Директором ДБР.

69. Пунктом 10 Положення №743 визначено, що особи, які вперше призначаються на посади рядового та начальницького складу ДБР, складають присягу відповідно до статті 14-1 Закону №794-VІІІ.

70. Згідно з пунктом 54 Положення №743 посади, на які призначаються особи рядового та начальницького складу, та відповідні їм спеціальні звання ДБР визначаються штатним розписом (штатом).

71. Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність територіальних органів ДБР; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

72. Наказом ДБР від 8 липня 2020 року №323 затверджений Перелік посад у територіальних управліннях Бюро, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

73. Затвердження указаного Переліку є одним з етапів, який передує подальшій процедурі зміни категорії посад працівників ДБР, що заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу.

74. Наказом ДБР від 14 липня 2020 року №93ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на 2020 рік» затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік та введено його в дію з 17 серпня 2020 року.

75. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону №117-IX від 19 вересня 2019 року) на момент виникнення спірних правовідносин підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

76. Аналіз ведених норм дозволяє Суду дійти висновку, що законодавчі положення стосовно зміни правового статусу ДБР потягнули за собою зміну організаційної структури й штатного розпису Бюро, а процес реалізації цих положень передбачав зміну категорії посад шляхом виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу») та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

77. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ДБР звільнило позивача з посади заступника директора - начальника слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтава, яка належала до категорії посад державної служби, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису.

78. Також суди з`ясували, що посада, яку займав позивач, була включена до переліку посад, які у Територіальному управлінні ДБР, розташованому у місті Полтава, підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу.

79. Отже, у ситуації позивача відбулася зміна категорії посад, що має наслідком виведення займаної ним посади державної служби зі штатного розпису з її скороченням та введенням замість неї до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

80. Як уже було зазначено, з приписів статті 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» слідує, що переведення працівників ДБР між посадами різних категорій (посада державної служби/посада рядового і начальницького складу) не передбачено законом.

81. У такому разі дослідження штатних розписів до та після оптимізації його структури, порівняння обсягу повноважень чи кваліфікаційних вимог скороченої посади державної служби і введеними посадами рядового й начальницького складу не вимагається через відсутність можливості переведення працівника між цими посадами.

82. В обумовлених обставинах справи скорочення посади державної служби є підставою для припинення державної служби ОСОБА_1 за ініціативою суб`єкта призначення.

83. Водночас на момент виникнення спірних правовідносин приписи частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», які діяли у редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», не покладали на суб`єкта призначення або керівника державної служби обов`язку з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

84. Подібний висновок щодо застосування указаної норми викладений Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього.

85. Як установили суди попередніх інстанцій, при звільнені позивача з державної служби ДБР дотрималося вимоги щодо повідомлення його про майбутнє вивільнення не менше як за 30 календарних днів.

86. З урахуванням викладеного Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення ДБР про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади державної служби прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією й законами України.

87. Суди першої й апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, зокрема й статтю 87 Закону України «Про державну службу», і дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання звільнення позивача незаконним.

88. Стосовно доводів касаційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин інших редакцій Закону України «Про державну службу», ніж ті, які були чинними на час вивільнення, колегія суддів звертає увагу на таке.

88.1. У разі скорочення посади державної служби правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником виникають не з моменту призначення на відповідну посаду, а з часу попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, тобто можливого звільнення. До таких правовідносин застосовується закон, чинний на момент їхнього виникнення. Припиняються ці правовідносини з часу звільнення працівника.

88.2. Той факт, що після вступу позивача на державну службу в Державне бюро розслідувань змінилася процедура припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не створює підстави для застосування попередньої редакції закону. Так само не може бути застосована до спірних правовідносин редакція закону, яка набрала чинності після звільнення працівника зі служби. Інакший підхід протирічив би засадам правозастосування.

88.3. У випадку позивача суди попередніх інстанцій правильно застосували матеріальний закон, а саме той, який був чинним на момент виникнення правовідносин з припинення державної служби, тож наведені доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

89. Також Суд зауважує нерелевантність до спірних правовідносин принципу легітимних очікувань, на який покликається скаржник.

89.1. Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, які виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм. Обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування і стає предметом захисту, є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).

89.2. У цьому публічно-правовому спорі вказана умова відсутня, натомість має місце сподівання позивача, яке засноване не помилковій оцінці правових норм, тож зазначене ним очікування (вимога) не може бути предметом судового захисту.

90. Крім цього, є необґрунтованими доводи касаційної скарги стосовно неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі №816/654/17, від 17 березня 2021 року у справі №820/2193/18.

90.1. Указаними постановами Верховний Суд направив справи на новий розгляд до судів першої інстанції через необхідність з`ясування питання наявності скорочення штату (спірної посади), дослідження та порівняння штатних розписів юридичної особи та функціональних обов`язків до та після її оптимізації, оскільки без цього не можна було правильно вирішити спір щодо правомірності наказу про звільнення.

90.2. На тлі викладеного колегія суддів зауважує, що у справі ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій чітко встановили, що займана ним посада державної служби була скорочена. Причиною цього були зміни, внесені до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, які, своєю чергою, були зумовлені законодавчою зміною правового статусу й організаційної структури ДБР.

90.3. Нормативне регулювання правовідносин, які склалися у справі ОСОБА_1 , характеризуються відсутністю механізму переведення особи, яка займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, а також відсутністю у ДБР обов`язку працевлаштування службовця, який вивільняється через скорочення посади державної служби.

90.4. В обумовлених обставинах справи, яка розглядається, суди дійшли висновку про необґрунтованість позову, оскільки скорочення посади державної служби є підставою для припинення державної служби ОСОБА_1 за ініціативою суб`єкта призначення, без пропонування інших вакансій і без проведення порівняльного аналізу виведених і введених посад.

90.5. Отже, аналіз висновків судів попередніх інстанцій у справі ОСОБА_1 та висновків у наведених ним постановах суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах та відмінному нормативному регулюванні, тож відповідні правові позиції є нерелевантними і не застосовуються у його випадку.

91. Оцінюючи решту доводів касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені й проаналізовані судами попередніх інстанцій під час розгляду та ухвалення рішень, які оскаржуються, і їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

91.1. Також колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

91.2. Водночас доводи й аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

92. Тож, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах своїх повноважень та в рамках доводів і вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи заявника касаційної інстанції є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження.

93. На основі цього Суд констатує, що ці оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального й процесуального права і підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.

94. Згідно зі статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

95. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

96. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

…………………………………

…………………………………

…………………………………

Н.М. Мартинюк

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк,

Судді Верховного Суду