Справа № 545/3603/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 р.Справа № 545/3603/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І., , повний текст складено 04.01.22 року по справі № 545/3603/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.10.2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.132-1 КУпАП, згідно з якою він 14 жовтня 2021 року о 17 год. 10 хв. за адресою: М-22, км. 74+810, Полтавська область, допустив рух транспортного засобу MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: загальної маси транспортного засобу на 17,2 % (12,108 тон), навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 11% (3,538 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,5% (8,263 тон). Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що транспортний засіб MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у користуванні іншої особи; відсутній відповідний дорожній знак, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами; у постанові про адміністративне правопорушення відсутні відомості про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ №00000293 від 18.10.2021, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати: судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022р. позов задоволено повністю. Постанову серії ВМ №00000293 від 18.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державною службою України з безпеки на транспорті подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Вищевказаним критеріям рішення суду першої інстанції не відповідає, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що суд з порушенням ст. 799 ЦК України прийшов до висновку, що позивач передав транспортний засіб в оренду іншій особі, оскільки, на думку суду, нотаріального посвідчення не потребує договір, укладений за участю фізичної особи-підприємця. Разом з тим, договір оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Старт Транс» (орендар), у простій письмовій формі, на який міститься посилання в рішенні суду, є нікчемним в силу ч. 2 ст.799 ЦК України, згідно якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Наслідки нікчемності такого правочину визначені ч. 1 ст. 220 ЦК України, згідно якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, зазначає, що судом допущене невірне тлумачення ст. 14-3 КУпАП, якою чітко визначений критерій визначення суб`єкта адміністративної відповідальності за ст. 132-1, а саме наявність у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу. Наявність договору оренди за відсутності належного користувача, внесеного до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не виключає відповідальності власника транспортного засобу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , власником сідлового тягача MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що не заперечує і позивач. В той же час, позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу на момент фіксації порушення. Серед іншого, суд припустився і порушення процесуального права, оскільки приєднав до матеріалів справи вищевказаний договір оренди за відсутності доказів направлення його копії відповідачеві, оскільки згідно ч. 9 ст. 79 КАС України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно до ступиими.

Також зазначає, що постанова від 18.10.2021 серії ВМ 00000293 в повній мірі відповідає формі, затвердженій Додатком 1 Інструкції.

Вказує, що в позовній заяві відсутні підстави позову щодо неправильного відображення в оспорюваній постанові зафіксованої фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, а суд під час розгляду справи відповідні документи не витребовував. Відповідачем подано всі докази на спростування викладених у позові обставин. У зв`язку з викладеним, до апеляційної скарги додаються докази на підтвердження відомостей, про відсутність яких зазначено в оскаржуваному судовому рішенні - витяг з АРМ аудиту та інформаційна картка габаритно-вагового контролю, які містять всю інформацію, необхідну для встановлення складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: 1) фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; 2) відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт. Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланням: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BM00000293/. Посилання на веб-сайт в мережі Інтернет з ідентифікатором доступу до веб-сайту міститься і в оскаржуваній постанові. Таким чином, вони могли бути перевірені судом на предмет їх належності, об`єктивності та достовірності.

Також зазначає, що при розгляді справи суд безпідставно прийшов до висновку про наявність поважних причин для пропуску строку на звернення з позовом.

Згідно трекінгу Укрпошти, позивач отримав оскаржувану постанову 22.10.2021 p., про що також зазначається в позовній заяві, отже строк для подачі позову сплинув 01.11.2021. Листування особи, котру притягнуто до адміністративної відповідальності, з контрагентами не впливає на перебіг строку для звернення до суду з позовом про скасування постанови. За таких обставин з урахуванням статей 122, 123 КАС України, позовну заяву слід було залишити без розгляду.

Судом, у порушення даної процесуальної норми, було вирішено питання про поновлення строку за відсутності відповідного клопотання позивача.

Також зазначає, що судовим рішенням стягнуто з відповідача за подання позовної заяви 908 грн. Проте, на 01.01.2021 року 0,2 розміру прожиткового мінімуму становить 454 грн. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 справі № 545/3603/21 скасувати та винести нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Також від Державної служби України безпеки на транспорті, до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності відомостей про належного користувача транспортного засобу MAN TGS 18.400, длі.з. НОМЕР_1 , в Єдиному державному ресстрі транспортних засобів на момент розгляду справи. Задовольняючи позов, суд допустив невірне тлумачення ст. 14-3 КУпАП, якою чітко визначений критерії визначення суб`єкта адміністративної відповідальності за ст. 132-1, а саме наявність у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу. Наявність договору оренди за відсутності належного користувача, внесеного до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не виключає відповідальності власника транспортного засобу. Додатково звертає увагу суду на те, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: 1) фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; 2) відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет. Посилання на веб-сайт в мережі Інтернет мітиться в оскаржуваних постановах. Так само, оскаржувані постанови містять ідентифікатори доступу до веб-сайту. Таким чином, дані докази можуть бути перевірені судом на предмет їх належності, об`єктивності та достовірності. Крім того, вказують, що в матеріалах справи наявні інформаційні картки габаритно- вагового контролю, а також витяги із програми АРМ аудиту стосовно зафіксованої події адміністративного правопорушення.

Додатково від Державної служби України безпеки на транспорті до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження у відсутності представника відповідача. Просить під час прийняття рішення прийняти до уваги висновки судів в подібних правовідносинах, викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 548/2489/21, Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 405/7791/21, Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 378/870/21.

Від представника позивача, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не погоджується, вважає рішення суду першої інстанції законним, вмотивованим та таким що не підлягає скасуванню. Зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі наявні в справі матеріали, в повній мірі надано оцінку фактичним обставинам справи та доказам, а тому рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Також представник позивача просить розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разу, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.

Враховуючи наведене, у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції що 18 жовтня 2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00000293 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Згідно з постановою, відповідальна особа 14.10.2021 року о 17 год. 10 хв. за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область допустила рух транспортного засобу MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; загальної маси транспортного засобу на 17,2% (12,108 тон), навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 11% (3,538 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,5% (8,263 тон) (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником спеціалізованого вантажного спеціалізованого сідлового тягача-Е MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепа MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно з договором оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець), останній передав в оренду транспортний засіб спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 , строком з 01.10.2021 до 31.10.2021 року.

Відповідно до п.6.4 договору оренди транспортних засобів №01/10/2021 від 01.10.2021 орендар має право без згоди орендодавця в межах здійснення комерційної експлуатації транспортного засобу від свого імені укладати з третіми особами договори перевезення та інші договори, якщо вони не суперечать цілям використання транспортного засобу, зазначеним у пункті 2 цього договору; надавати транспортний засіб у суборенду за письмовим дозволом орендодавця.

Встановлено, що між Приватним підприємством «Хорольська спілка перевізників» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» (перевізник) 20.05.2021 року укладений договір №2-05/2021 надання послуг по перевезенню вантажу.

Згідно з п.п. 1.1 п.1 договору №2-05/2021 перевізник бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж з місця призначення до пункту призначення, видати його уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувача, а замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу, яка вказується у рахунках перевізника.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №8 від 14.10.2021 року, наказу про прийняття на роботу №К-19 від 15.06.2021 року, транспортний засіб MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 , який використовується на правах оренди ТОВ «Авто Старт Транс», 14.10.2021 рухався від м. Кременчук до м. Полтави під керуванням працівника вказаного підприємства водія ОСОБА_2 з вантажем щебінь, насипом, насипом, вагою 15,96 т, загальна вага з вантажем 34,75 т.

Згідно з листом Державного агентства автомобільних доріг України від 03.11.2021 року, майданчик зважування в русі WIM07 було споруджено на км 74+810 автомобільної дороги державного значення М-22 Полтава-Олександрія в межах с. Підгорівка у 4-му кварталі 2020 року; станом на 01.11.2021 зазначений майданчик знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху з табличками 7.2.1 «Зона дії» (3 км), які були встановлені на під`їзді до с. Підгорівка з боку м. Полтава на км 72+500 (праворуч) та з боку м. Кременчука на км 75+500 (ліворуч) у 1-му кварталі 2019 року.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, оскільки належним користувачем сідлового тягача MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент вчинення адміністративного правопорушення була уповноважена особа ТОВ «Авто Старт Транс».

Колегія суддів не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції та з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення судового збору виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 2 ст. 132-1 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідальність за частиною 2 статті 132-1 КУпАП настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Санкція частини 2 статті 132-1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

При вирішенні справи судом враховується, що фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту «WAGA» WIM35, який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 №94, що підтверджено сертифікатом відповідальності, сертифікатом перевірки типу, а також експертним висновком.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з неналежним суб`єктом адмінісративної відповідальності, яким є користувач транспортного засобу ТОВ «Авто Старт Транс», а не власник ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Суб`єкта відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, визначено ст. 14-3 КУпАП, в якій зазначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Постановою КМУ від 14 листопада 2018 року № 1197 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до якого підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

1. Визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2. Визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3. Оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4. Користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5. Користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6. Оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Так, з матеріалів справи вбачається, і це не заперечується позивачем, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного спеціалізованого сідлового тягача-Е MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепа MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно з договором оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець), останній передав в оренду транспортний засіб спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 , строком з 01.10.2021 до 31.10.2021 року.

Як вже було зазначено вище, частиною 1 ст. 14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів того, що відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» як належного користувача транспортного засобу MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Посилання представника позивача та суду першої інстанції на те, що відомості про належного користувача вказаного транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів мали вноситися перевізником, не виключають наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

При цьому, саме з ініціативи власника транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів вносяться відомості про належного користувача транспортного засобу.

Також, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до сервісного центру МВС із заявою про реєстрацію належного користувача даного транспортного засобу, і що така реєстрація не відбулася з вини суб`єкта реєстрації.

Товарно-транспортні накладна, за посиланням на яку позивач стверджує, що на момент складення оскаржуваної постанови транспортний засіб перебував під керуванням водія орендаря Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» , є первинним документом, що містить відомості про господарську операцію, та не може свідчити про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» є належним користувачем транспортного засобу транспортний засіб MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 .

За таких обставин адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 автомобільними дорогами покладається на власника сідлового тягача ОСОБА_1 .

Разом з тим, за умови наявності користувача вказаного транспортного засобу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 279-7 КУпАП, позивач не був позбавлений можливості звільнитись від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили ПП «Хорольська спілка перевізників», як особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася б особисто до Держаної служби України з безпеки на транспорті із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

З огляду на те, що ні сторона позивача, ні сторона відповідача не надала суду інформації про відповідне звернення належного користувача до уповноваженого органу за фактом перевищення 14 жовтня 2021 року встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та з урахуванням того, що позивачем не надано суду відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про внесення належного користувача вказаного транспортного засобу, суд приходить до висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Старт Транс» не є належним користувачем транспортного засобу MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , в розумінні ч. 1 ст. 14-3 КУпАП.

Враховуючи викладене, при оформленні оскаржуваної постанови в повному обсязі дотримано вимоги ст. 14-3 КУпАП щодо встановлення відповідальної особи, яка несе адміністративну відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду позивачем було надано копію постанови серія ВМ №00000293 від 18.10.2021.

Колегія суддів зазначає, що наявна у справі оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не є безперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки постанова є саме тим рішенням відповідача, що оскаржується, в якому працівник державного органу відображає своє власне бачення порушень, допущених водієм. І саме в цьому акті мають бути відображені докази, якими підтверджується факт вчинення правопорушення.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень повинен надавати докази в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Відповідачем доказів в обґрунтування прийняття оскаржуваної постанови до суду не були надані до суду першої інстанції, в тому числі витягу з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі».

Таким чином, відповідачем не подано будь-яких доказів щодо вимірювання фактичного навантаження на здвоєну вісь транспортного засобу позивача, та доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів.

Колегія суддів зазначає, що у суду відсутні додаткові обов`язки досліджувати докази, які не були надані до суду відповідачем, в тому числі шляхом дослідження офіційних веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланням.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дійсно у спірній постанові міститься посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет.

Проте, згідно довідки заступника начальника відділу ІТЗ Другого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2022р. додаток до Постанови серії ВМ № 00000293 від 18.10.2021 року, який згідно з відомостями знаходиться за посиланням https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BM00000293/ з кодом доступу DU3k2gPUVz4WR неможливо переглянути у зв`язку з тим, що вказано неправильний ідентифікатор доступу.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість перейшовши за посиланням, обравши відповідну рубрику та ввівши необхідні параметри (серію та номер постанови, а також серію та номер транспортного засобу) перевірити даний доказ на предмет його належності, об`єктивності та достовірності .

Також суд апеляційної інстанції не приймає до уваги витяг з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» (витяг з АВМ аудиту) та інформаційну картка габаритно-вагового контролю за постановою 00000293, долучені до апеляційної скарги , з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому ч. 4 ст. 308 КАС України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що витяг з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» (витяг з АВМ аудиту) та інформаційна картка габаритно-вагового контролю за постановою 00000293, долучені відповідачем до апеляційної скарги в якості доказу не були подані до суду першої інстанції та, відповідно, ним не досліджувався, а скаржником не доведено, що він подавав зазначені документи до суду першої інстанції, відповідні обґрунтування відсутні.

Таким чином, в порушення вимог ч. 4 ст. 308 КАС України відповідачем не доведено неможливості подання витягу з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» (витяг з АВМ аудиту) та інформаційної картки габаритно-вагового контролю за постановою 00000293 до суду першої інстанції, а тому зазначені докази не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Окрім того, надана відповідачем до суду першої інстанції схема організації дорожнього руху не є доказом правопорушення.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є не обґрунтованим.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Зазначене, на думку колегії суддів, є достатньою підставою для задоволення позову та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, серії ВМ № 00000293 від 18.10.2021.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено перевищення позивачем нормативних параметрів зазначених у п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 17,2% (12,108 тон), навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 11% (3,538 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,5% (8,263 тон) .

З урахуванням вищезазначеного, відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Враховуючи вищенаведене, відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, інші доводи сторін щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови, з урахуванням відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не впливають на вирішення справи по суті.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пункту 3 Розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (далі Інструкція), постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт.

Отже, форма постанови про адміністративне правопорушення повинна відповідати формі згідно Додатку №1 Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови).

Згідно вказаного Додатку №1 у постанові зазначаються: - дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, дата і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь; - марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги; - суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги; - назва технічного засобу, код, тип обладнання, серійний номер.

Відповідно форма і зміст постанови повинна відповідати Додатку №1, як визначає вказана Інструкція.

Згідно пунктів 1, 2 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2, 3 статті 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті. Уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - постанова). Під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до пункту 3 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 8 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) , винесені постанови, що набрали законної сили, разом з метаданими передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 3 Розділу IV Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), винесені уповноваженими посадовими особами постанови, роздруковані на паперових бланках, обліковуються в автоматичному режимі з використанням засобів системи в Реєстрі адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Всупереч вимогам Інструкції в оскаржуваних постановах не міститься наступної інформаці: опис обставин, встановлених під час розгляду справи, а саме: повну масу транспортного засобу; смуги руху; напрямок руху; ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу, фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі; допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова містять масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак відповідачем належним чином не обґрунтовано відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження, зазначеному розміру перевищення навантаження визначеному в тоннах.

Таким чином, оскаржувана постанова серія ВМ №00000293 від 18.10.2021 не містить даних, які б мали бути в ній відображені у відповідності до вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови).

Тобто колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова серія ВМ №00000293 від 18.10.2021 не відповідає вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), яка зареєстрована Міністерством юстиції України та була обов`язковою до застосування.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що 14.10.2021 року о 17 год. 10 хв. за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область допустила рух транспортного засобу MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; загальної маси транспортного засобу на 17,2% (12,108 тон), навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 11% (3,538 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 15,5% (8,263 тон), що відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Враховуючи вищенаведене, відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, інші доводи сторін щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови, з урахуванням відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не впливають на вирішення справи по суті.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

Посилання відповідача на рішення Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 548/2489/21, Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 405/7791/21, Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 378/870/21 є не обґрунтованим. Дані судові рішення не є рішенням, які в розумінні ч.5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими до врахування, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.

Щодо доводів апелянта про залишення позову без розгляду, в зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до суду, колегія судів зазначає.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині 3 цієї статті зазначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження по даній справі є рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так ч.2 ст.286 КАС України регламентовано, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня винесення постанови.

При цьому, слід враховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для повернення адміністративного позову, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно трекінгу Укрпошти, позивач отримав оскаржувану постанову 22.10.2021 p., про що також зазначається в позовній заяві, отже строк для подачі позову сплинув 01.11.2021. .

Колегія суддів зазначає, що витяг поштових відправлень з офіційного веб-сайту "Укрпошта" не є безперечним доказом отримання позивачем оскаржуваної постанови, таким доказом є поштове повідомлення про отримання поштової кореспонденції з відповідними відмітками про отримання.

Проте відповідачем поштове повідомлення про отримання поштової кореспонденції (оскаржуваної постанови) до суду не надано.

При цьому колегія суддів зазначає, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022р поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Судом першої інстанції було зазначено, що сідловий тягач MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп MEILLER MHPS-41-3, д.н.з. НОМЕР_3 , на підставі договору оренди транспортних засобів №01/10/2021 від 01.10.2021 року перебувають в користуванні ТОВ «Авто Старт Транс» тому суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що до отримання інформації від підприємства не міг дізнатися про порушення свого права.

Вказаний факт не було спростовано відповідачем.

Щодо посилань відповідача, в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанція було вирішено питання про поновлення строку за відсутності відповідного клопотання позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. позовну заяву позивача залишено без руху. Зазначено, що позивач відповідно до ст.123 КАС України заяв про поновлення пропущеного строку звернення до суду не надав, не обґрунтував причини такого пропуску.

В матеріалах справи міститься заява, подана від імені представника позивача, про поновлення строку.

Як вже було зазначено вище рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022р поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на те, що судом першої інстанція було вирішено питання про поновлення строку за відсутності відповідного клопотання позивача є помилковими.

З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача про недотримання позивачем строків звернення до суду з позовною заявою є необґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. не підлягають стягненню з огляду на те, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру понесених витрат на таку допомогу. Зокрема, відсутній договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), опис наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Що стосується вимог про стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат, а саме, витрати щодо сплати судового збору в сумі 908 грн., колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі з огляду наступне.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір згідно з квитанцією № 0.0..1 від 17.11.2021 року на суму 908 грн. (надмірно сплачено 454грн.).

З цього приводу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 року встановлений в розмірі 2270 грн.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви позивачем становив 454 грн. 00 коп.

Відтак, помилковим є висновок суду першої інстанції, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в сумі 908 грн.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що порядок повернення надміру сплаченого судового збору визначається чинним законодавством та не передбачає можливості розгляду цього питання під час розподілу судових витрат.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат в сумі 908 грн. прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат, рішення в цій частині необхідно скасувати з прийняттям постанови про стягнення з відповідача на користь позивача 454,00 грн. сплаченого судового збору за подання адміністративного позову з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 по справі № 545/3603/21 змінити в частині мотивів і підстав його прийняття.

Скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022р. по справі № 545/3603/21в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 908 гривень. В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 454 00 коп. сплаченого судового збору за подання адміністративного позову.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 по справі №545/3603/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло