Справа № 620/3966/22
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року м.Чернігів Справа № 620/3966/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клопота С.Л., розглянувши в спрощеному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 08.02.2022.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити з 08.02.2022 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та виплатити заборгованість з 08.02.2022.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправними, оскільки суперечать приписам діючого законодавства і порушують його права та соціальні гарантії.

Ухвалою судді від 15.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження. Також установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов.

Від відповідача у становлений ухвалою суду строк надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 01.07.2021 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національної гвардії України за станом здоров`я.

Згідно витягу з наказу вислуга років, на день звільнення становить: в календарному обчисленні -24 роки 03 місяці 04 дні; у пільговому обчисленні- 28 років 05 місяців 20 днів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу призначено пенсію по інвалідності, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Далі - Закон №2262-ХІІ) яку останній отримує й по теперішній час.

Ураховуючи наявність вислуги років у пільговому обчисленні, позивач звернувся до Відповідача із заявою від 08.02.2022 про призначення пенсії згідно пункту «а» ч. І ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило у призначенні пенсії за вислугу років.

Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та з 11.10.2021 отримує пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, призначеної відповідно до статті 21 Закону № 2262, в розмірі 60% грошового забезпечення.

Відповідно до пункту "б" статті 1-2 Закону № 2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально - виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Статтею 2 Закону № 2262 передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині З статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Таким чином, для призначення пенсії за вислугу років позивачу необхідно мати вислугу - 25 календарних років.

Проте, календарна вислуга років позивача складає 24 роки 03 місяці 04 дні, що не дає йому права на пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону№ 2262.

Законодавча норма, яка визначає умови призначення пенсії за вислугу років, чітко регламентує питання необхідної тривалості вислуги років і при цьому підкреслює - яка саме вислуга років (календарна) враховується для визначення права на призначення такого виду пенсії.

У національному законодавстві поняття «календарний рік» відсутне.

Однак колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своєму рішенні визначила, що календарний рік - це проміжок часу зі січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

У нашому випадку позивач має 20 календарних років вислуги, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не дає йому права на призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Згідно пункту 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ подає документи для призначення пенсії.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини 3018 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 01.07.2021 № 141 вислуга років позивача на день звільнення - 01.07.2021 у календарному обчисленні становить 24 роки 03 місяці 04 дні.

Таким чином, станом на дату звільнення - 01.07.2021 позивач не мав визначеної Законом необхідної календарної вислуги років для призначення пенсії згідно пункту "а" статті 12 Закону № 2262 - 25 календарних років.

Окремо суд зазначає, що пунктом "а" статті 13 Закону № 2262 передбачено призначення пенсії за вислугу років в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України ''Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Функції щодо визначення складових та розміру грошового забезпечення, розрахунку вислуги років на пенсію військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону № 2262 покладено на Міністерства та відомства, де особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом проходили службу.

Органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно визначати вислугу років військовослужбовців, а лише здійснюють її нарахування та виплату на підставі наданих їм відповідними органами документів.

Оскільки позивач, станом на дату звільнення, не мав визначеної пунктом "а" статті 12 Закону № 2262 необхідної вислуги років для призначення пенсії - 25 календарних років, а лише 24 роки 03 місяці 04 дні, Головним управлінням правомірно призначено позивачу пенсію за вислугу років згідно статті 21 Закону № 2262,

За таких підстав, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для визнання дій Головного управління протиправними та зобов`язання перевести його з пенсії по 3 групі інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, призначеної відповідно до статті 21 Закону № 2262, на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону.

Від так, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Підстави встановити судовий контроль за виконанням рішення відсутні, оскільки у позові відмовлено.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул.П`ятницька, 83-А, м.Чернігів,14005) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 09.08.2022.

Суддя С.Л. Клопот