Справа № 440/5307/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5307/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просить:

- визнати протиправною відмову №97 від 19.04.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодів роботи в колгоспі з 25.10.1982 по 31.08.1983, з 01.02.1988 по 18.02.1993 та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком з 19.04.2022 року.

Позовні вимоги позивач мотивує протиправністю рішення пенсійного органу №97 від 19.04.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 , яка належить позивачу свідчить про те, що він з 25.10.1982 працював в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР, який пізніше реорганізований в КСП "Колгосп ім. Леніна" 23.04.1993, а потім СПК "Пятихатка" 03.03.2000. При цьому, у цій книжці наявні записи про виконану щорічно кількість трудоднів. Такі записи скріплені печаткою колгоспу. Позивач переконаний, що на нього не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком. Отже, позивач вважає, що періоди його роботи в колгоспі з 25.10.1982 по 31.08.1983, з 01.02.1988 по 18.02.1993 згідно трудової книжки мають бути зараховані при визначені страхового стажу, оскільки підтверджують відповідні обставини трудової діяльності ОСОБА_1 , що визначені у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 04.11.1982. Крім іншого позивач зауважує, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. А тому неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку таких документів, не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на соціальний захист та пенсійне забезпечення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі №235/7688/16-а та від 11 листопада 2020 року у справі №677/831/17. При цьому, пенсійним органом не дана належна оцінка тому факту, що архівні довідки про роботу позивача в колгоспі ім. Леніна знаходяться на території Автономної Республіки Крим, яка відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України. Будь-які довідки чи інші документи, підготовлені з територій, які не підконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Ухвалою суду від 27.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5307/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

12.07.2022 ГУПФУ в Полтавській області до суду наданий відзив на позовну заяву, у якому останнє заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 13.04.2022 із заявою про призначення пенсії за віком та відповідними документами. Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. До загального трудового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 25.10.1982 по 31.08.1983, з 01.02.1988 по 18.02.1993, в зв`язку з відсутністю в трудовій книжці інформації про виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та відсутністю підтверджуючих документів відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Таким чином, трудової книжки недостатньо для підтвердження страхового стажу. Довідку про прийняті та вироблені мінімуми трудової діяльності заявником не надано. З аналізу наданих до заяви про призначення пенсії за віком документів вбачається, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 23 роки 08 місяців 19 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. На підставі чого, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення №97 від 19.04.2022 про відмову гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області жодне рішення про відмову відносно позивача не приймалося. На підставі вищевикладеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вважає, що права та законні інтереси позивача жодним чином не порушено, позовні вимоги гр. ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Поряд з цим, 12.07.2022 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшло клопотання про залучення до участі у справі №440/5307/22 в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки оскаржуване рішення №97 від 19.04.2022 приймалося за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Ухвалою суду від 15.07.2022 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про залучення співвідповідача у справі №440/5307/22 задоволено; залучено до участі у справі №440/5307/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви позивач додав копії: - ідентифікаційного номеру; - паспорту громадянина України НОМЕР_3 ; - трудової книжки НОМЕР_1 ; - довідки про прийняття на роботу (навчання) ДВ№512461; - диплому (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_4 ; - військового квитка НОМЕР_5 .

Рішенням ГУПФУ в Житомирській області від 19.04.2022 №97 відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказане рішення мотивоване тим, що пенсійний вік заявника становить 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" становить 29 років. У разі відсутності такого страхового стажу право на призначення пенсії за віком особа набуде після досягнення нею віку 63 років за наявності страхового стажу 22 років. Страховий стаж заявника становить 23 роки 8 місяців 19 днів. За наданими заявником документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 25.10.1982 по 31.08.1983, з 01.02.1988 по 18.02.1993, так як в трудовій книжці відсутня інформація про прийняті та вироблені мінімуми трудової участі, що суперечить вимогам статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Довідка про прийняті та вироблені мінімуми трудової участі відсутня. Таким чином, особа матиме право на пенсійну виплату з 17.04.2025 або при набутті необхідного страхового стажу.

Вважаючи рішення від 19.04.2022 №97 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі статтею 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Стаття 26 Закону №1058-ІV визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: - документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; - документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; - для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

На виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення" постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

При цьому, згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, разом із заявою про призначення пенсії за віком позивач надавав пенсійному органу трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 від 04.11.1982, зі змісту якої, зокрема, вбачається, що:

- у період з 25.10.1982 по 31.08.1983 ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР на посаді гараж-шофера;

- у період з 01.02.1988 по 18.02.1993 ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР на посаді бригадира-овочевода.

Слід зазначити, що при прийнятті оскаржуваного рішення №97 від 19.04.2022 пенсійний орган за наданими заявником документами до страхового стажу не зарахував періоди роботи в колгоспі з 25.10.1982 по 31.08.1983, з 01.02.1988 по 18.02.1993, так як в трудовій книжці відсутня інформація про прийняті та вироблені мінімуми трудової участі, що суперечить вимогам статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Абзацом 3 пункту 5 Постанови №656 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника завіряються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).

Виходячи з аналізу наведених норм, суд доходить висновку про те, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудової книжки, її облік, зберігання та видачу несуть саме спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність та негативні наслідки за порушення при веденні записів у трудову книжку повинні настати саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Аналогічні висновки неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах, а саме, у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, у постанові від 11.07.2019 у справі №683/737/17 та у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Поряд з цим, суд зауважує, що у розділі "Трудова участь в суспільному господарстві" трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 04.11.1982 зазначено кількість трудоднів позивача, в які останній приймав трудову участь в суспільному господарстві протягом 1987 - 2000 років.

Водночас, фактична відсутність у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 04.11.1982 інформації про прийняті та вироблені мінімуми трудової участі позивача за період з 25.10.1982 по 31.08.1983, на переконання суду, жодним чином не може суперечити вимогам статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вказаний Закон прийнято тільки 05.11.1991, а відтак, норми вказаного Закону не можуть врегульовувати вимоги та порядок заповнення трудової книжки позивача у період з 25.10.1982 по 31.08.1983, що в свою чергу не може впливати на зарахування до стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 25.10.1982 по 31.08.1983.

Посилання ГУПФУ в Полтавській області у відзиві на позовну заяву в якості підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на відсутність у заявника підтверджуючих документів відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, судом оцінюються критично, оскільки спірне рішення посилань пенсійного органу на вказаний Порядок не містить.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, а тому неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку таких документів, не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №235/7688/16-а та від 11.11.2020 у справі №677/831/17.

При цьому слід відмітити, що пенсійним органом не дана належна оцінка тому факту, що архівні довідки про роботу позивача в колгоспі ім. Леніна знаходяться на території Автономної Республіки Крим, яка відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України.

За викладених обставин, на переконання суду, приймаючи рішення від 19.04.2022 №97 ГУПФУ в Житомирській області діяло протиправно, а періоди роботи ОСОБА_1 з 25.10.1982 по 31.08.1983 та з 01.02.1988 по 18.02.1993 в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР на посадах гараж-шофера та бригадира-овочевода відповідно мають бути зараховані до загального страхового стажу останнього.

Відтак, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Житомирській області від 19.04.2022 №97 про відмову в призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 ; зобов`язання ГУПФУ в Житомирській області зарахувати гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до загального страхового стажу періоди роботи з 25.10.1982 по 31.08.1983 та з 01.02.1988 по 18.02.1993 в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР на посадах гараж-шофера та бригадира-овочевода відповідно.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання пенсійний орган призначити гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пенсію за віком з 19.04.2022, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на їх передчасність, оскільки пенсійним органом наразі ще не здійснено зарахування гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до загального страхового стажу періодів роботи з 25.10.1982 по 31.08.1983 та з 01.02.1988 по 18.02.1993 в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР на посадах гараж-шофера та бригадира-овочевода відповідно.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10002, ідентифікаційний код 13559341) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.04.2022 №97, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до загального страхового стажу періоди роботи з 25.10.1982 по 31.08.1983 та з 01.02.1988 по 18.02.1993 в колгоспі ім. Леніна Красногвардійського району Кримської області УРСР на посадах гараж-шофера та бригадира-овочевода відповідно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава