Справа № 694/929/22
Суддя: Сакун Д. І.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/929/22
провадження № 2-а/694/8/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.08.2022 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючого судді Сакун Д.І.

за участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А.,

розглянувши в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 Телефон: НОМЕР_1 , Електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Поліцейського ПСРПП СПД №1 Звенигородського РВП Онойка Івана Юрійовича (адреса: вул. Благовісна, 50 м. Звенигородка, Черкаська область 20202 Телефон: (04740) 2-22-78 Електронна адреса: ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся із вказаним позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серія БАВ №596555 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст.122 КУпАП.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 травня 2022 року поліцейським Звенигородського РВП Онойком Іваном Юрійовичем відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАВ №596555. Відповідно до винесеної постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП України. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz» та здійснив зупинку т/з на тротуарі, чим порушив п.15,10 ПДР України. Поліцейський постановив застосувати до нього адміністративне стягнення штраф у розмірі 255 грн. Вважає складену постанову незаконною, необгрунтованою та такою, що не відповідає матеріалам справи з наступних підстав. Поліцейським притягнено позивача до відповідальності за ч.І ст 122 КУпАП, але протокол про адміністративне порушення не складався та ним не підписувався, хоча позивач та свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не погодилися із порушенням та вказали, що це під`їзна дорога до магазину - погрузочно-вигрузний карман, згідно плану селищної ради. На тротуар транспортний засіб не заїжджав. Однак інші транспортні засоби були на пішохідному переході та тротуарі, але їх поліція не притягувала до відповідальності. Зауважує, що він як водій транспортного засобу - найманий працівник ТОВ «Кондитерський дім «Вацак» здійснював доставку кондитерських виробів до магазину «Вацак», а саме вигрузку товару. Іншого під`їзду до магазину немає. Отже, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КУпАП, позивач вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно останнього, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 червня 2022 позов був залишений без руху та позивачу було надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі

про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 18.05.2022 серії БАВ № 596555 позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 18.05.2022 року о 13.02 год. по вул. Соборна у смт. Катеринопіль Черкаської області керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 здійснив зупинку на тротуарі, чим порушив п.п.15.10 ПДР.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , доданих до позову вбачається, що останній пояснив, що працює на фірмі «Кондитерський дім Вацак», підїхав в погрузочно-вигрузочний карман, згідно плану селищної ради смт. Катеринопіль. Працівником поліції було складено на нього протокол. Вказує, що ПДР не порушував.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, п. 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 15.10 ПДР України визначає місця в яких забороняється стоянка.

Зокрема, стоянка забороняється,

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

У пункті 1.10 ПДР України встановлено, що стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватися вимог ПДР України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення вказав те, що він підїхав в погрузочно-вигрузочний карман, згідно плану селищної ради смт. Катеринопіль, однак доказів, що місце де зупинився його

автомобіль згідно плану селищної ради є заїзний карман та доказів того, що у данному місці зупинка дозволена позивачем не надано.

Доказів, які б спростувати факт вчинення адміністративного правопорушення та обставин, які б вказували на відсутність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, у межах розгляду даної справи, судом не знайдено.

Крім того, щодо посилань позивача, що поліцейським не складено протокол про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що інспектор поліції повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року в справі № 5-рп/2015.

Так, відповідно до висновків, викладених у вказаному рішенні Конституційного Суду України, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. В аспекті питання, порушеного у конституційному поданні, положення ч.1 ст.276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також Конституційний Суд України у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення та накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України "Про дорожній рух" внесено зміни, які були направлені на істотну зміну та спрощення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху саме для працівників поліції. Внесені зміни стосувались зокрема ст.ст.33, 222, 258, 276 КУпАП, якими передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення (а саме: відсутність необхідності складати адміністративний протокол) застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, новою редакцією закону передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Прийняття Конституційним Судом України рішення № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року передувало прийняттю Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Згідно ч.1, ч.2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху

(зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП) та притягнення особи до відповідальності відбувається безпосередньо на місці його вчинення та без складання відповідного протоколу. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "ПроНаціональну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Процедуру оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (надалі - Інструкція).

Згідно п.4 розділу І Інструкції - у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.2 розділу ІІІ Інструкції - постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була розглянута Поліцейським ПСРПП СПД №1 Звенигородського РВП ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.222 КУпАП, в межах наданих йому законодавством повноважень.

Адміністративне стягнення накладене на позивача в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП відповідає характеру вчиненого правопорушення.

Разом з тим, Приписами ч.1 ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1, ч. 2 ст.13 ЗУ "Про Національну поліцію" систему поліції складають: 1)центральний орган управління поліцією; 2)територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні

правопорушення, зокрема, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП поліцейські відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Як вбачається з позову позивач визначив відповідачем Поліцейського ПСРПП СПД №1 Звенигородського РВП Онойка Івана Юрійовича.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

З будь-якими клопотаннями чи заявами про заміну первісного відповідача належним відповідачем позивач до суду не звертався.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 5, 6-10, 122, 241-246, 255, 257, 263, 295 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд,, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 Телефон: НОМЕР_1 , Електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Поліцейського ПСРПП СПД №1 Звенигородського РВП Онойка Івана Юрійовича (адреса: вул. Благовісна, 50 м. Звенигородка, Черкаська область 20202 Телефон: (04740) 2-22-78 Електронна адреса: ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного

судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення підписано 05.08.2022

Суддя Д.І.Сакун