Справа № 300/106/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/106/21 пров. № А/857/5459/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, ухвалене суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі №300/106/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - АТ «Оріана», про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - АТ «Оріана», у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення №2019 від 11.09.2020 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.06.2020 - з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням періодів роботи з 02.10.1995 по 31.01.2001, з 01.12.2005 по 31.03.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 31.03.2007, з 01.04.2013 по 30.04.2013 - до стажу роботи за Списком №1.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за нормами ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявного стажу позивач набуде право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 лише після досягнення віку 48 років 6 місяців - з 09.03.2022.

Згідно доводів скаржника, періоди роботи з 01.12.2005 по 31.03.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 31.03.2007 не підлягають врахуванню до стажу роботи позивача з огляду на те, що роботодавцем у згадані періоди сплачено страхові внески у розмірі меншому, ніж передбачено законом.

Крім того, не погоджується із висновками суду щодо зарахування до пільгового стажу позивача її періоди роботи на посаді апаратником очистки газу на ВАТ «Оріана» з 02.10.1995 по 31.01.2001, покликаючись на те, що листом підприємства АТ «Оріана», яке є діючим підприємством, спростовуються доводи позивача про право на зарахування спірного періоду до пільгового стажу, та позивачем уточнюючою довідкою не підтверджено періоди роботи на даному підприємстві повний робочий день на згаданій посаді. Водночас вказує на те, що записи трудової книжки не дозволяють пенсійному органу встановити, що позивач роботу на підприємстві виконувала повний робочий день, та зазначає про відсутність підтвердження шкідливості умов праці атестацією робочого місця позивача.

При цьому вважає помилковим обраний судом спосіб відновлення порушеного права позивача, вказуючи на те, що належним способом захисту є повторне зобов`язання розглянути заяву позивача, а не приймати конкретне рішення.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 02.10.1995 прийнята на роботу на завод поліетилену концерну "Оріана" апаратником очистки газу (консоль А) по шостому розряду цеху синтезу полімерів і сополімерів етилену відділення очистки і компресії газів, свідченням чого є запис №2 у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 29.09.1995 (а.с.20).

З 12.01.1994 позивач переведена лаборантом хімічного аналізу по п`ятому розряду центральної лабораторії концерну згідно з укладеним контрактом (а.с.109), а 01.07.1994 - переведена приймальником сировини напівфабрикатів і готової продукції по третьому розряду цеху по розливу гіпохлориту натрію заводу побутової хімії і товарів народного вжитку згідно з укладеним контрактом (а.с.109-110).

Згідно відбитку штампу у трудовій книжці позивача під №3 (а.с.21), Державний концерн "Оріана" перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Оріана" на підставі наказу Фонду Державного майна України від 29.12.1995 за №65-АТ (Державна реєстрація 12.01.1996, реєстраційне свідоцтво №05743160).

18.03.1996 - переведена апаратником очистки газу відділення очистки і компресії газів цеху синтезу полімерів і сополімерів етилену заводу поліетилену по шостому розряду, згідно запису №4 (а.с.21).

Відповідно до нового класифікатора професій ДК 003-95 попередня назва професії змінена на апаратника очищення газу відділення очищення і компресії газів цеху синтезу полімерів і сополімерів етилену заводу "Поліетилен", про що вчинено запис №5 від 31.01.2001 (а.с.22).

11.06.1998 завод "Поліетилен" реорганізовано у виробництво поліетилену в складі новоутвореного заводу "Поліолефін", згідно запису №6 (а.с.22).

Як свідчить запис у трудовій книжці за №7 від 11.05.1999, назва цеху змінена на цех з виробництва полімерів і сополімерів виробництва поліетилену (а.с.22).

З 31.01.2001 позивач звільнена з Відкритого акціонерного товариства "Оріана" по переводу і 01.02.2001 зарахована в Закрите акціонерне товариство "Лукор" в цех з виробництва полімерів і сополімерів виробництва "Поліолефін" апаратником очищення газу по шостому розряду відділення очищення і компресії газів (записи трудової книжки №№8,9) (а.с.23).

В подальшому цех з виробництва полімерів і сополімерів виробництва "Поліолефін" перейменовано в цех з виробництва галоїдопохідних етилену, їхніх полімерів і сополімерів виробництва "Поліолефін", про що свідчить запис №10 від 27.06.2001 (а.с.23).

24.04.2003 цех з виробництва галоїдопохідних етилену, їхніх полімерів і сополімерів виробництва "Поліолефін" перейменовано в цех з виробництва галоїдопохідних етилену, їх полімерів і співполімерів виробництва «Поліолефін» (а.с.23).

Позивач 11.05.2005 звільнена з роботи по переводу із Закритого акціонерного товариства "Лукор" і 12.05.2005 прийнята на роботу у Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" в цех з виробництва галоїдопохідних етилену, їх полімерів і співполімерів виробництва "Поліолефін" апаратником очищення газу по шостому розряду відділення очищення і компресії газів (а.с.24).

05.03.2013 переведена апаратником полімеризації (етилену) шостого розряду відділення полімеризації етилену цеху з виробництва галоїдопохіднихетилену, їх полімерів і співполімерів виробництва етилену і поліетилену, згідно запису №15 (а.с.25).

На звернення позивача із заявою від 25.06.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №2019 від 11.09.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відмова мотивована тим, що згідно наданих документів обрахований пенсійним органом страховий стаж ОСОБА_1 становить 40 років 6 місяців, в тому числі, стаж роботи за Списком №1 - 12 років 4 місяці, а також із посиланням на статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наведено умови набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1: жінки, які народилися у період з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року - після досягнення 48 років 6 місяців і при стажі роботи, зокрема, в період звернення з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 не менше 18 років 6 місяців, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам на 1 рік 4 місяці кожний повний рік такої роботи. Тому право на пенсію за віком на пільгових умовах заявник набуде 09.03.2022 (а.с.41-42).

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №2019 від 11.09.2020 протиправним, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Так, статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

До внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону №1788-XII встановлювалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Тобто, Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII віковий ценз для жінок у 45 років збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на період з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року - після досягнення 48 років 6 місяців набували право на пенсію по досягненню 48 років 6 місяців.

У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року (далі - Закон № 2148-VIII), Закон №1058-ІV, доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, зокрема, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки, які народились з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року після досягнення ними такого віку: 48 років 6 місяців.

Разом з цим, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ у новій редакції викладено пункт 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ.

Водночас, Конституційним Судом України прийнято рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII .

Проаналізувавши наведене рішення Конституційного Суду України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з 23 січня 2020 року (моменту прийняття цього рішення Конституційним Судом України) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт а статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.

Суд звертає увагу на те, що у справах «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та «Серков проти України» (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону . В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

З огляду на наведене позивач досягла передбаченого п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку та має право на призначення пенсії за наявності необхідного страхового стажу та стажу роботи за передбачених Списками професій зі шкідливими умовами праці.

Згідно доводів апеляційної скарги позивач права на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не має, оскільки для підтвердження пільгового стажу лише на підставі трудової книжки існує певна вимога, згідно з якою якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, однак атестація робочого місця позивача не підтверджена, та за наявності уточнюючої довідки щодо умов праці.

Застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, врегульовано Порядком застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731.

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки №1 і №2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991, якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 застосовуються Списки №1 та №2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 застосовуються Списки №1 та №2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Підрозділом А.1 розділу VIII «Хімічне виробництво» Постанови №162 від 11.03.1994 та підрозділом А розділу VIII «Хімічне виробництво» Постанови №36 від 16.01.2003 Кабінету Міністрів України до Списку №1 виробництв, робіт професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відесено посади "робітників, керівників і спеціалістів підприємств хімічної і нафтохімічної галузі промисловості, зайняті повний робочий день у нижчезазначених виробництвах і роботах, зокрема галоїдопохідних етилену, їх полімерів і сополімерів".

За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць) та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як слідує із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами, а саме копією наказу від 20.15.1999 №146 по ВАТ «Оріана», підтверджено факт проведення атестації робочих місць на підприємстві, у якому працювала позивач, у тому числі й посади «апаратник очищення газу в цеху з виробництва галоїдопохідних етилену, їх полімерів і сополімерів».

За змістом наказу №6 від 07.02.2001, виданого Закритим акціонерним товариством "Лукор", на вказаному підприємстві виробництво продукції не змінилося, не сталося ніяких змін в умовах і характері праці працівників підприємства, назви професій і посад, згідно штатного розкладу залишились ті самі, що були на ВАТ "Оріана", а тому результати атестації робочих місць для підтвердження пільгового стажу по списку №1 та №2, проведеної за наказами по ВАТ "Оріана" в усіх підрозділах, які ввійшли в структуру ЗАТ "Лукор" та за показниками зайнятості працівників в шкідливих умовах і на підставі результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, вирішено рахувати дійсними для працівників ЗАТ "Лукор" до проведення чергової атестації, так як термін дії попередньої складає 5 років (а.с.34,зворотня сторона).

В подальшому наказом від 09.12.2003 за №554, затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад працівникам, яким підтверджене право на пільгове забезпечення, зокрема посада, яку займала позивач за кодом 10А.3-3в "апаратник очищення газу шостого розряду відділення очищення і компресії газів цеху з виробництва галоїдопохідних етилену, їх полімерів і співполімерів" (а.с.35,36, зворотній бік).

Згідно наказу №682 від 30.12.2005, зараховано з 01.04.2005 результати проведеної у 2003 році атестації робочих місць за умовами праці, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, для посад та робочих місць служби якості аналітичного контролю, серед яких зокрема посада, на якій перебувала позивач 8А.1 "апаратник очищення газу шостого розряду очищення і компресії газів» цеху з виробництва галоїдопохідних етилену, їх полімерів і співполімерів (а.с.35-36).

Беручи до уваги саме вказані докази, орган пенсійного фонду врахував до пільгового стажу період роботи позивача з 01.02.2001 по 11.05.2005, при цьому не врахував період роботи з 02.10.1995 по 31.01.2001, покликаючись на лист AT "Оріана" №1341 від 04.12.2020, за змістом якого робота позивача за професією апаратник очищення газу в цеху з виробництва полімерів і сополімерів (синтезу полімерів і сополімерів етилену) заводу "Поліолефін" по обслуговуванню цеху не дає права на пенсію на пільгових умовах оскільки у розділі VIII "Хімічне виробництво" Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, виробництво полімерів і сополімерів (синтез полімерів і сополімерів етилену) не значиться (а.с.48).

З даного приводу, суд вважає за необхідне відмітити, що згідно записів у трудовій книжці позивача в період з 02.10.1995 по 31.01.2001 вона перебувала на посаді "апаратника очистки газу по шостому розряду цеху синтезу полімерів і сополімерів етилену відділення очищення і компресії газів" (а.с.34), і така посада згідно наказу від 20.05.1999 за №146 по ВАТ "Оріана" Завод "Поліолефін" (а.с.34,48-50) віднесена до переліку посад працівників, яким підтверджене право на пільгове забезпечення.

Також відповідно до підрозділу А.1 розділу VIII "Хімічне виробництво" Постанови №162 до Списку №1 віднесено посаду за кодом 1080А010 "працівник лабораторій цехів і виробництв, безпосередньо зайняті у виробництвах, перелічених у Списку №1 (за винятком зайнятих виконанням графічного аналізу)", а саме: посади "робітників, керівників і спеціалістів підприємств хімічної і нафтохімічної галузі промисловості, зайняті повний робочий день у нижчезазначених виробництвах і роботах, зокрема, галоїдопохідних етилену, їх полімерів і сополімерів".

Суд першої інстанції слушно наголосив на обставинах зарахування відповідачем до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.02.2001 по 11.05.2005 на посаді "апаратника очищення газу 6 розряду відділення очищення і компресії газів в цеху з виробництва галоїдопохідних етилену, їх полімерів і співполімерів", вказуючи на те, що посада (професія) за позицією 8А.1 передбачена Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, про що зазначено у рішенні про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.10.2020 за №9 (а.с.46).

На переконання суду займана позивачем посада у спірний період з 02.10.1995 по 31.01.2001 відповідає як і Списку №1, затвердженого Постановою №162, так і переліку посад, затверджених наказом ВАТ "Оріана" від 20.05.1999 за №146.

Слід також зазначити, що в подальшому цех з виробництва полімерів і сополімерів виробництва "Поліолефін" перейменовано в цех з виробництва галоїдопохідних етилену, їхніх полімерів і сополімерів виробництва "Поліолефін", про що свідчить запис №10 від 27.06.2001 в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.23).

Назви професій, зазначені в трудовій книжці, наказах підприємств, довідках, можуть відрізнятися від назв, передбачених законодавчими актами України, при цьому таке зазначення не пливає на право позивача на зарахування спірних періодів якщо суть виконуваної роботи не змінюється і наявний однаковий вплив всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров`я і працездатність працівників цієї професії в процесі трудової діяльності.

Відтак, наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що покликання відповідача на відповідача на лист AT "Оріана" №1341 від 04.12.2020, що й слугувало однією з підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах, є безпідставним.

Щодо періодів роботи з 01.12.2005 по 31.03.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 31.03.2007, які не враховані позивачем з огляду на сплату страхових внесків роботодавцем у меншому за передбачений законом мінімальний розмір, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для їх врахування.

Так, за змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відтак, суд першої інстанції слушно зауважив, що несвоєчасна сплата або несплата страхованих внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні відповідного періоду трудової діяльності до страхового стажу, необхідного для призначення та обрахунку пенсії в належному розмірі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.09.2019 по справі №489/2283/16-а, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а, від 26.09.2019 по справі №295/6361/17 та від 23.07.2019 по справі №617/927/17.

Контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, здійснюють органи Пенсійного фонду (п.9 ч.2 ст.64 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.12-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI), Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону, здійснює контроль, у тому числі спільно з органами доходів і зборів, за достовірністю відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з ст.14-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Отже, виходячи із системного аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, ведення обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігання таких відомості в порядку, передбаченому законодавством, покладено на платника єдиного внеску, а контролюючі функції - на органи Пенсійного фонду України.

Пенсійним органом не вказано на існування будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначені пенсії та не доведено неможливості врахування до страхового стажу спірних періодів.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішення відповідача на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України та наявності підстав для його скасування.

Щодо висновку суду про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування періоду роботи позивача з 01.04.2013 по 30.04.2013 1 місяць на підприємстві ТОВ «Карпатнафтохім», суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апеляційна скарга не містить жодних доводів на його спростування.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є скасування рішення Головного управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №2019 від 11.09.2020 як протиправного та визначення пенсійному органу зобов`язання призначити ОСОБА_1 з 25.06.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 02.10.1995 по 31.01.2001, з 01.12.2005 по 31.03.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 31.03.2007, з 01.04.2013 по 30.04.2013.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №300/106/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний