Справа № 521/12281/21
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/135/22
УХВАЛА

11.08.2022 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Носуленко Тетяни Миколаївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

12.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної, Інспектора роти № 5 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни, в якому, з посиланням на ст.ст. 251, 252, 254, 283, 287, 288 КУпАП, просить суд визнати дії інспектора роти №5батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни щодо складання постанови серії ЕАО №4582113 про адміністративне правопорушення від 03.08.2021 року про накладання на нього адміністративного стягнення за порушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, незаконними; визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАО №4582113 про адміністративне правопорушення від 03.08.2021 року, а провадження по справі закрити.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. матеріали цивільної справи № 521/12281/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси, оскільки місцезнаходження відповідачів - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та інспектора роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни знаходиться за адресою: вул. Ак. Корольова, буд. 5, м. Одеса, що не відноситься до Малиновського району м. Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.09.2021 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за подання позовної заяви про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», тобто 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за дві вимоги немайнового характеру, що складає 908 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде залишена без розгляду відповідно до частини 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.11.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.11.2021 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Надалі, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.12.2021 року матеріали вказаної справи №521/12281/21 були скеровані до Татарбунарського районного суду Одеської області за територіальною юрисдикцією.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2022 року, адміністративну справу №521/12281/22 було розподілено судді Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В.

02.05.2022 року суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. постановлено ухвалу, якою відмовлено у прийнятті до провадження Татарбунарського районного суду Одеської області справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Носуленко Тетяни Миколаївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та повернуто справу до Київського районного суду міста Одеси за належною підсудністю.

08.08.2022 року до Київського районного суду міста Одеси, з Татарбунарського районного суду Одеської області на виконання ухвали судді Тимошенко С.В. від 02.05.2022 року про повернення справи за підсудністю, надійшла адміністративна справа №521/12281/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Носуленко Тетяни Миколаївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2022 року, адміністративну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому 09.08.2022 року.

Отримавши вказану адміністративну справу, оглянувши матеріали справи та вирішуючи питання про прийняття справи до свого провадження, суддею встановлено наступне.

Як вбачається у даній справі позивач оскаржує постанову серії ЕАО № 4582113 від 03.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області, якою його ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, отже позов пред`явлено до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

Отже зазначена справа за територіальною юрисдикцією може бути підсудна суду, за місцем зареєстрованого проживання позивача чи місцезнаходженням відповідача.

Стосовно територіальної юрисдикції цієї справи за місцезнаходженням відповідачів по справі, суддя зазначає наступне.

Відповідачами в цій справі визначено:

- Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції;

- інспектор роти №5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Носуленко Тетяна Миколаївна;

- Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Пунктом 7-1 частини другої статті 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Відповідно до ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст.222 КУпАП).

При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).

При цьому, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа, що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною першою статті 126 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року по справі №742/2298/17.

З огляду на викладене, оскільки відповідач інспектор патрульної поліції є посадовою особою відповідного органу, який діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень,а від імені органу Національної поліції, а відповідач - Управління патрульної поліції в Одеській області є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, суд зазначає, що належним відповідачем може бути лише орган Національної поліції, від імені якого діяв співробітник поліції, і який є юридичною особою.

Органом Національної поліції у цьому випадку є Департамент патрульної поліції, тобто суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки Управління патрульної поліції в Одеській області є лише територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу юридичної особи.

При цьому, чинний КАС України, на відмінну від ЦПК України та ГПК України, не передбачає можливості розгляду справи за місцезнаходженням філії або представництва юридичної особи.

Таким чином, приймаючи, що інспектор патрульної поліції є посадовою особою відповідного органу, який діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції, а Управління патрульної поліції в Одеській області є структурним підрозділом Національної поліції України, та не є окремою юридичною особою, останні не мають окремого зареєстрованого місцезнаходження, суддя вважає, що належним відповідачем в цій справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, який є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Отже, у разі обрання підсудності справи за місцезнаходженням відповідача, територіальна юрисдикція цієї справи повинна визначатись у відповідності до зареєстрованого місцезнаходження відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, якою є: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, що територіально відносно до Солом`янського району м. Києва.

Стосовно територіальної юрисдикції цієї справи за місце проживанням позивача по справі, суддя зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відносно до Татарбунарського району Одеської області.

На підставі вищевикладеного, суддя доходить до висновку, що адміністративна справа №521/12281/21 в жодному разі не підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до територіальною юрисдикції визначеної статтею 25 КАС України.

Приймаючи, що позивачем у позові висловлено волевиявлення про розгляд справи судом, за місцем його проживання, приймаючи, що у відповідності до приписів статті 25 КАС України, належним місцем проживання особи є зареєстроване місце такого проживання, суддя вважає, що справа №521/12281/21 підсудна Татарбунарському районному суду Одеської області.

Саме до зазначеного висновку дійшов Київський районний суд міста Одеси під головуванням судді Петренка В.С. під час постановлення ухвали суду від 29.12.2021 року, за наслідком чого цю адміністративну справу №521/12281/21 було скеровано до Татарбунарського районного суду Одської області, за територіальною юрисдикцією, що відповідає вимогам чинного законодавства та узгоджується з висновками Верховного Суду, які в свою чергу у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Разом з тим, як вбачається під час постановлення суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. ухвали суду від 02.05.2022 року, вищезазначені норми чинного законодавства не були прийняті до уваги та повернуто справу до Київського районного суду міста Одеси.

Суддя звертає увагу, що згідно з п.3 ч.1ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частин 6 та 8 ст. 29 КАС України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Статтею 30 КАС України закріплено недопустимість спорів про підсудність.

У відповідності до вказаної статті спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Отже, приймаючи вищевикладені норми чинного законодавства, вбачається, що адміністративна справа №521/12281/21, яка була передана за територіальною юрисдикцією до Татарбунарського районного суду Одеської області на підставі ухвали суду від 29.12.2021 року, підлягала прийняттю до провадженню визначеним складом суду під головуванням судді Тимошенко С.В.

За наслідком чого суддя вважає, що відсутні законодавчі підстави для повернення справи до Київського районного суду міста Одеси та прийняттю суддею Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. цієї справи до свого провадження.

Також, ухвала судді Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. від 02.05.2022 року містить висновки про підсудність справи Київському районному суду міста Одеси за наслідком волевиявлення позивача про розгляд його справи, саме за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_2 , що не узгоджується з вищевикладеними встановленими обставинами щодо зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відносно до Татарбунарського району Одеської області та за територіальною юрисдикцією належить до Татарбунарського районного суду Одської області.

На підставі вищевикладеного вбачається, що саме з метою збереження волевиявлення сторони позивача ОСОБА_1 щодо розгляду справи за його місцем проживання, однак приймаючи вимоги законодавства України, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.12.2021 року зазначену справу було скеровано за територіальною юрисдикцією саме до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Отже, вказані твердження судді Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. не узгоджуються з вимогами статті 25 КАС України, якою врегульоване альтернативну підсудність справи, передбачено право позивача на подання справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи.

Крім того, суддя звертає увагу, що навіть фактичне місце проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не відносно до території Київського району міста Одеси, а відносно до Малиновського району міста Одеси.

На підставі вищевикладеного, приймаючи, що справа №521/12281/21 в жодному випадку не підсудна Київському районному суду міста Одеси, а спір стосовно підсудності справ не допускається, суддя вважає відсутніми підстави для прийняття справи до свого провадження, та за необхідне з метою усунення допущених помилок під час пересилання зазначеної справи до Київського районного суду міста Одеси, повернути справу до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Крім того, повернення справи до належного суду за підсудністю не може вважатися спором про підсудність, а навпаки буде сприяти розгляду справи належним судом встановленим законом та попередженню порушенню прав та інтересів заявника, який звернувся до суду з цим позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).

Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Поряд з цим, суддя зазначає, що в Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням зокрема принципу територіальності з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі («Dobbertin v. France» № 13089/87).

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Законодавець, установлюючи правила підсудності, виходить із того, що правовий статус суду, його функції та суворо визначений порядок діяльності запорука точного й неухильного додержання процесуальної форми у тому числі адміністративного провадження, гарантія забезпечення правосуддя стосовно всіх учасників розгляду.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо зокрема справу розглянуто неповноважним складом суду.

Статтею 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Отже, аналіз вказаних норм закону свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду в разі порушення правил підсудності справи, що також є порушенням процесуальних норм права.

На підставі вищевикладеного, суддя вважає, що прийняття справи за наслідком постановленої суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. ухвали від 02.05.2022 року, в порушення процесуального порядку не передбаченого чинними нормами законодавства, та прийняття цієї справи судом з порушенням територіальної юрисдикції справи, може бути наслідком порушення прав та інтересів заявника на розгляд його заяви «неналежним судом» та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині забезпечення права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим та підлягає обов`язковому виправленню.

В протилежному випадку, внаслідок прийняття справи, за наслідком постановленої суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. ухвали від 02.05.2022 року, крім допущення вищевикладених порушень, може бути також наслідок порушення принципу правової визначеності, оскільки ухвала Київського районного суду міста Одеси від 29.12.2021 року набрала законної сили та обов`язкова для виконання.

Разом з тим, принцип правової визначеності, є одним з основних елементів верховенства права та серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим і не може переглядатися.

У низці своїх рішень ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одночасно, суддя зазначає, що оглянувши матеріали переданої адміністративної справи №521/12281/21 та дослідивши текст ухвали судді Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. від 02.05.2022 року, який в свою чергу ґрунтується на власних емоційних судженнях судді, що суперечить принципу верховенства права, допущені процесуальні прогалини, які не відповідають вимогам процесуального законодавства в адміністративному судочинстві, а також приймаючи, що за наслідком переданої адміністративної справи, до Київського районного суду міста Одеси не передано обліково-статичну картку адміністративної справи №521/12281/21 заведеної Татарбунарським районним судом Одеської області в Комп`ютерній програмі документообігу загальних судів «Д-3», з метою перевірки внесення зазначеної ухвали суду до Єдиного державного реєстру судових рішень, приймаючи відкритість судових рішень, суддею було оглянуто вказаний реєстр, який перебуває у відкритому доступу, за критерієм пошуку справи №521/12281/21, за наслідком чого встановлено наступне.

Як вбачається, з відкритих даних в Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі №521/12281/21, станом на дату постановлення цієї ухвали суду, містяться опубліковані ухвали суду, зокрема:

-Ухвала суду від 02.05.2022 року, постановлена суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В., надіслана до ЄДРСР 02.05.2022 року, текст якої оприлюднено 03.05.2022 року, про відкриття провадження по зазначеній справі та призначення судового засідання на 12 травня 2022 року о 15 годині 00 хвилин;

-Ухвала суду від 02.05.2022 року, постановлена суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В., надіслана до ЄДРСР 03.05.2022 року, текст якої оприлюднено 05.05.2022 року, про відмову у прийнятті до провадження зазначеної справи та скерування справи до Київського районного суду міста Одеси.

Статтею 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають

оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 3 вказаного Закону передбачено, що суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку.

Частиною 2 статті 5 Закону визначено, що судові рішення вважаються офіційно опублікованими за умови посвідчення органом, який забезпечує ведення Реєстру, відповідності судових рішень оригіналам або електронним копіям судових рішень, внесених до Реєстру.

Частиною 6 статті 6 вказаного Закону визначено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що опублікований текст судового рішення зокрема у виді ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень можливо лише після його постановлення, внесення до автоматизованої системи документообігу суду, його підписання електронним підписом судді та відправлення до Реєстру для подальшого опублікування, текст якого відповідає оригіналу, за наслідком чого суддя не піддає сумніву зміст та постановлені ухвали суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. від 02.05.2022 року.

Оглянувши текст ухвали судді Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. від 02.05.2022 року про відкриття провадження по справі, вбачається, що суддя дійшов до висновку про відповідність позовної заяви вимогам статей 160, 161 КАС України, підсудності справи Татарбунарському районному суду Одеської області.

Текст зазначеної ухвали стосується адміністративної справи за позовом до Департаменту Управління патрульної поліції в Одеській області в особі Управління патрульної поліції в Одеській області, інспектора роти №5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Носуленко Тетяни Миколаївни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відтак стосується саме адміністративної справи №521/12281/21, що виключає можливість ствердження про помилкове внесення ухвали суду по іншій справі в рамках зазначеної обліково-статичної картки.

На підставі вищевикладеного, вбачається, що суддею Тимошенко С.В. за наслідком розподілу адміністративної справи №521/12281/21, провадження в якій відкрито, 02.05.2022 року постановлено два судових рішення, якими:

- 02.05.2022 року повторно вирішено питання про відкриття провадження у справі за наслідком чого постановлено відповідну ухвалу суду;

- та після опублікування вказаної ухвали судді, суддя змінив власну думку щодо справи та наступного дня 03.05.2022 року скерував до опублікування текст ухвали суду попередньою датою від 02.05.2022 року про відмову в прийнятті справи до свого провадження.

Суддя вважає такі дії неприйнятними, оскільки ухвали судді протиріч одна одній, є протилежними за юридичною визначеністю, свідчить про невизначеність у прийнятому рішенні, та взагалі може свідчити про можливі дії з монипулювання процесуальними нормами законодавства на власний розсуд, що спотворює сутність судочинства та належність виконання покладених обов`язків.

Крім того, ведення діловодства в місцевому загальному суді здійснюється у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814, розділ VII якої передбачає, що до судової справи (матеріали кримінального провадження) підшиваються у спеціальну обкладинку, виготовлену друкарським способом (Додаток 5), зокрема:

- ухвала про залишення без руху / повернення заяви (у разі наявності);

- ухвала (про відкриття / порушення провадження у справі; про призначення підготовчого судового засідання) .

Оглянувши матеріали справи, суддею також встановлено що матеріали адміністративної справи №521/12281/21 не містять друкований оригінал тексту постановленої суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. ухвали суду від 02.05.2022 року про відкриття провадження по цій справі, опублікований в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03.05.2022 року, як і не зазначено про таку ухвалу суду в описі справи, засвідченої секретарем судового засідання про зміст матеріалів справи на 88 аркушів.

Отже допущені, під час вирішення питання про передання адміністративної справи №521/12281/21 до Київського районного суду міста Одеси та під час формування матеріалів адміністративної справи, порушення, є настільки очевидно помилковими, що не можуть бути кваліфіковані інакше ніж «явні помилки», приймаючи, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду у відповідності до вимог статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженої ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року.

Приймаючи вищезазначені обставини в цілому, приймаючи вищевикладені обставини стосовно непідсудності справи Київському районному суду міста Одеси за територіальною юрисдикцією, передання зазначеної справи в не процесуальний спосіб, наявності двох протилежних ухвал постановлених суддею Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. від однієї тієї ж дати, оригінал якої про відкриття провадження по справі відсутній в матеріалах справи, що є не припустимим, для виправлення допущених явних помилок при постановленні ухвал в рамках цієї адміністративної справи та її формуванні, під час перебування справи в провадженні судді Тимошенко С.В., з метою належного розгляду справи судом «встановленим законом», забезпечення доступу заявника ОСОБА_1 до суду, суддя вважає відсутніми законодавчі підстави для прийняття справи до свого провадження, за наслідком чого адміністративну справу №521/12281/21 слід повернути до Татарбунарського районного суду Одеської області за територіальною юрисдикцією, яка визначена ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.12.2021 року та продовження розгляду справи, за наслідком відкритого провадження по справі, у тому числі на підставі ухвали судді Татарбунарського районного суду Одеської області Тимошенко С.В. від 02.05.2022 року.

Керуючись ст. ст. 25-26, 29-243, 248, 256, 294 КАС України, суддя,

У Х В А Л И В:

Матеріали адміністративної справи №521/12281/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Носуленко Тетяни Миколаївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передати до Татарбунарського районного суду Одеської області, за належною територіальною юрисдикцією.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Калініченко Л. В.