Справа № 420/2098/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/2098/22

Суддя в суді І інстанції Юхтенко Л.Р. Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки начальника Відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика Андрія Йосиповича, Державного бюро розслідувань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державному бюро розслідувань та виконуючому обов`язки начальника Відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесику Андрію Йосиповичу, а саме: визнання протиправними дії щодо відмови у наданні запитуваємої інформації згідно запиту на інформацію позивача від 21 січня 2022 року; зобов`язання надати копії розрахунково-платіжної відомості керівника Управління внутрішнього контролю Богдана Чобітка за листопад-грудень 2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин порушено право позивача на доступ до публічної інформації, так як оскаржуваною відмовою суб`єкта владних повноважень не надано відповіді на поставлене у запиті питання та вона суперечить вимогам ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, на переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно не застосовано при розгляді даної справи висновків Верховного Суду, сформованих в аналогічних правовідносинах.

Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно надано правову оцінку доказам, отриманим з порушенням встановленого законом порядку, від особи, яка не довела наявність повноважень на представництво Державного бюро розслідувань у суді.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як запитувана позивачем інформація є службовою інформацією з обмеженим доступом, а як наслідок вона не може бути надана на його інформаційний запит.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2022 року позивач звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, в якому просив надати копії розрахунково-платіжної відомості керівника Управління внутрішнього контролю Богдана Чобітка за листопад-грудень 2021 року.

Листом № 36П/10-16-06-34/22 від 27 січня 2022 року Державного бюро розслідувань, що підписаний в.о. начальника Відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесиком А.Й., повідомлено позивача про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації.

Не погоджуючись з правомірністю отриманої відмови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин суб`єктом владних повноважень не порушено права позивача на доступ до публічної інформації, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у разі якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій виконуючого обов`язки начальника Відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика А.Й. щодо відмови у наданні позивачу інформації згідно запиту на інформацію від 21 січня 2022 року.

В даному випадку, позивач звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформації щодо отримання копії розрахунково-платіжної відомості керівника Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань Чобітка Б.П. за листопад-грудень 2021 року.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що запитувана позивачем інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, а як наслідок не може бути надана на запит позивача.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про Державне бюро розслідувань», Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

При цьому, наказом Державного бюро розслідувань № 373 від 29 червня 2021 року затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Згідно п. 2.2 Переліку, до відомостей, що становлять службову інформацію відносяться відомості щодо встановлення розміру, нарахування і виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органу ДБР.

При цьому, з аналізу вищевикладених вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що формальне віднесення суб`єктом владних повноважень будь-якої інформації до службової інформації ще не є безумовною підставою для відмови у наданні такої інформації на запит заінтересованої особи.

В даному випадку, згідно вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації», обмеження доступу до інформації має здійснюватися при дотриманні сукупності наступних вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

В свою чергу, перевіряючи правомірність встановлення обмеження суб`єктом владних повноважень доступу до бажаної позивачем інформації, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, обмеження доступу до документів з відомостями щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу правоохоронного органу, на переконання колегії суддів, відповідає інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку та має на меті попередження настання будь-яких негативних наслідків для таких інтересів.

При цьому, колегія суддів вважає, що неконтрольоване розголошення відомостей та документів щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу правоохоронних органів може завдати істотної шкоди інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку.

В свою чергу, зазначена вище потенційна шкода від неконтрольованого розголошення або публікації запитуваних документів, на переконання колегії суддів, безумовно переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Більш того, в тексті позовної заяви та тексті апеляційної скарги відсутнє будь-яке обґрунтування наявності суспільного інтересу щодо запитуваної інформації, а також відсутнє будь-яке обґрунтування наявного наміру позивача отримати спірну інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та наміру її подальшого використання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним віднесення запитуваних позивачем відомостей до службової інформації.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги про те, що представник Державного бюро розслідувань Свистунов А.В. не мав повноважень на представництво останнього у суді першої інстанції в порядку самопредставництва, так як такі повноваження вбачаються з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги судом першої інстанції безпідставно надано правову оцінку доказам, отриманим з порушенням встановленого законом порядку, так як відповідач у даній справі не подавав до суду першої інстанції жодного доказу.

Також, колегія суддів зазначає, що перевірка правомірності наказу Державного бюро розслідувань № 373 від 29 червня 2021 року не входить до предмету спору у даній справі.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а як наслідок вважає відсутніми правові підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат.

В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.