Справа № 1940/1785/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 1940/1785/18 пров. № А/857/8003/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року (суддя Мандзій О.П., ухвалене в м. Тернопіль, повний текст складено 13.11.2018) у справі № 1940/1785/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

13.09.2018 позивач- ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 446760,00 грн.

Позов обґрунтовує тим, що за результатами інспекційного відвідування 07.08.2018 р. відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про допуск до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, чотирьох осіб в кіосках, розташованих у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Визначення позивачем можливості укладення трудових договорів в майбутньому та придатності приміщень для підприємницької діяльності, помилково розцінено відповідачем як порушення вимог трудового законодавства. Вказані адреси не являються місцем провадження господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а відтак позивач не виступає суб`єктом правопорушення в даному випадку. При цьому, посадові особи органу державної влади при проведенні перевірки та прийняті спірного рішення діяли всупереч законодавству у сфері регулювання здійснення державного нагляду (контролю), у спосіб не передбачений законами, що є порушенням правового порядку в Україні, встановленого ст.19 Конституції України. Як наслідок, спірною постановою від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС протиправно накладено штраф на позивача у розмірі 446760,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу прийнятої Управлінням Держпраці у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Шпитальна, 7 м. Тернопіль, код в ). Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Тернопільській області судовий збір, сплачений за подання позову, в загальному розмірі 4467,60 грн. (чотири тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 60 (шістдесят) копійок, сплачений відповідно до квитанції від 14.09.2018 р. № 0.0..

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач- Управління Держпраці у Тернопільській області оскаржило його до суду апеляційної інстанції. Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області обгрунтовує тим, що судом першої інстанції досліджувались та згодом лягли в основі винесеного рішення питання, які не мали значення по справі, а саме законність здійснення господарської діяльності позивачем, що виходить поза межі з`ясування цих фактів посадовими особами Управління. Вказує, що у ході судового засідання не досліджувалось відеоматеріали на яких зафіксовано виявлені порушення, не надано можливості відповідачу закцентувати увагу на важливих моментах, які мають значення для справи. Звертає увагу, що судом у повному обсязі залишено поза увагою наявні в матеріалах інспекційного відвідування дозволи на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 яких зазначено, що роботодавець даних осіб є ОСОБА_2 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі №1940/785/18 без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року скасовано та справу №1940/1785/18 направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В своїй постанові Верховний Суд вказав, що самого лише покликання на порушення процедури повідомлення про час та місце розгляду справи недостатньо для визнання постанови протиправною. Крім цього зазначено, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам відповідача, не оцінив належним чином обставини справи, що і слугувало підставою направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Протокольною ухвалою суду від 04.08.2022 продовжено строк розгляду спраив на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 є громадянином Узбекистану та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , згідно посвідки на постійне місце проживання НОМЕР_1 , виданої 10.08.2016 р. органом 4601.

Відповідно до детальної інформації про фізичну особу ОСОБА_2 22.03.2018 р. проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, основним видом діяльності якої є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку №036 місцем провадження господарської діяльності ОСОБА_1 визначено зупинка громадського транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Держпраці у Тернопільській області, з метою перевірки інформації викладеної у листі відділу боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 06.08.2018 р. №553/5/01-2018, на виконання окремого доручення голови Державної служби України з питань праці від 30.07.2018 р. №177/4.1-18, на підставі наказу Управління Держпраці у Тернопільській області від 06.08.2018 р. №512, направлення від 06.08.2018 р. №ТР1082/331, було проведено захід державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_1 .

Результати інспекційного відвідування викладено в акті від 08.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ, який у зв`язку з відмовою від підпису направлено об`єкту відвідування рекомендованим листом 09.08.2018 р. №173, що відповідно до рекомендовано повідомлення про вручення поштового відправлення отримано за довіреністю 05.09.2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаним заходом державного контролю за додержанням законодавства про працю виявлено порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України. Під час проведення інспекційного відвідування 07.08.2018 р. встановлено, що у кіоску " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_1 ) здійснювали приготування і продаж шаурми громадяни Узбекистану ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Згідно дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (а.с.51) роботодавцем ОСОБА_6 є ОСОБА_2 . Трудові договори із вищевказаними найманими працівниками роботодавцем не укладено.

Крім того, у кіоску " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_4 ) 07.08.2018 р. здійснювали приготування і продаж шаурми безпосередньо підприємець ОСОБА_2 , громадянин Узбекистану ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Згідно дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства роботодавцем ОСОБА_8 є ОСОБА_2 . Згідно пояснення ОСОБА_7 вона працює прибиральницею у ОСОБА_1 з 06.08.2018 року, трудовий договір із роботодавцем не укладала.

Відтак, на думку відповідача, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 допустив громадян Узбекистану ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та громадянку України ОСОБА_7 до виконання обов`язків кухаря, продавця прибиральниці за місцем провадження підприємницької діяльності, у кіосках, що розташовані у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 . Станом на день завершення інспекційного відвідування 08.08.2018 року трудові відносини оформлені не були і повідомлення Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головним управлінням ДФС у Тернопільській області про прийняття працівника на роботу позивач не проводив.

В подальшому Управлінням Держпраці у Тернопільській області засобами поштового зв`язку надіслано повідомлення від 17.08.2018 р. №2789/01-05-12.3/18 про розгляд справи про накладення фінансових санкцій 27.08.2018 р., проте поштове відправлення 14.09.2018 р. повернуто відправнику за незапитом.

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 08.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ, за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідачем винесено постанову від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 446760,00 грн. у відповідності до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова прийнята без участі позивача чи представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та направлена об`єкту відвідування листом від 28.08.2018 р. №2908/01-05-12.3/18, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано за довіреністю 05.09.2018 р.

Не погодившись з даною постановою позивач звернувся в суд з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №96 (Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування;

Згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення № 96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до статті 259 КЗпП України Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. №295 (Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Згідно із пункту 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Разом з тим, за приписами пункту 26 Порядку №295 у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження у встановлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до підпунктів 3, 5 п. 14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки.

Відповідно до пункту 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регламентуються Кодексом законів про працю (КЗпП України).

Відповідальність за порушення законодавства про працю передбачена ст.265 КЗпП України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Згідно з пунктами 6,7 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що постановою від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС накладено штраф уповноваженими посадовими особами у розмірі 446760,00 грн. у відповідності до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягало в допуску фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та громадянки України ОСОБА_7 до виконання обов`язків кухаря, продавця прибиральниці за місцем провадження підприємницької діяльності, у кіосках, що розташовані у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 . Станом на день завершення інспекційного відвідування 08.08.2018 року трудові відносини оформлені не були і повідомлення Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головним управлінням ДФС у Тернопільській області про прийняття працівника на роботу позивач не проводив.

Відповідно до частин 1,3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи дану норму законодавства, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору та встановлення обставин, які дають підстави вважати оформлення трудового договору обов`язковим. Разом з тим, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами, а встановлені обставини свідчити про необхідність укладення такого трудового договору.

Як вірно зазначено судом прешої інстанції, направлення на інспекційне відвідування від 06.08.2018 р. №ТР1082/331 видане на адресу провадження підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса провадження підприємницької діяльності зазначена в акті інспекційного відвідування від 08.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ та в постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС. Проте, згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №036 місцем провадження господарської діяльності ОСОБА_1 визначено зупинка громадського транспорту

Крім цього як вбачається з матеріалів справи, допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що станом на час здійснення інспекційного відвідування 07.08.2018 р. торгівельний кіоск за адресою АДРЕСА_1 перебував у строковому платному користуванні фізичної-особи підприємця ОСОБА_12 згідно договору оренди торговельного кіоска №176 від 03.01.2018 р., акта приймання-передачі об`єкта оренди від 03.01.2018 р. (а.с.74), додаткової угоди від 30.06.2018 р. та торгівельний кіоск за адресою АДРЕСА_4 знаходився у строковому платному користуванні фізичної-особи підприємця ОСОБА_13 згідно договору оренди торговельного кіоска №72/27-14 від 01.01.2014 р., акта прийому-передачі орендованої площі від 01.02.2014 р., додаткової угоди від 01.04.2015 р. ОСОБА_13 повідомив, що з метою подальшої передачі торгівельних приміщень у строкове платне користування на підстав договору суборенди фізичній-особі підприємцю ОСОБА_14 , останньому ІНФОРМАЦІЯ_2 надано ключі від кіоску для огляду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що жодних дозвільних документів на право здійснення торгівлі їжею власного приготування ОСОБА_2 на час перевірки, не мав взагалі та не мав жодних оформлених прав на торгові точки за адресою АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_1 . Як свідчать матеріали справи і відеозапис, фактично у торгових точках, які були об`єктом інспекційного відвідування 07.08.2018 р., здійснювалась незаконна торгівля продуктами харчування власного виробництва різними особами. З наведених доказів колегія суддів констатує відсутність прав у позивача на здійснення торгівлі їжею власного приготування за адресою АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_1 , а відповідно і відсутність обов`язку по працевлаштуванню продавців і поварів для здійснення торгівлі без належних дозвільних документів та прав на торгові павільйони.

Суд критично оцінює доводи апелянта про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , станом на час здійснення інспекційного відвідування 07.08.2018 р., здійснював свою господарську діяльність з іншими працівниками за адресами: АДРЕСА_4 , кіоск (поруч торгового центру " ІНФОРМАЦІЯ_3 ") та АДРЕСА_1 , кіоск (поруч автовокзалу "Тернопіль"), вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки здійснювати таку господарську діяльність з продажу приготованої їжі позивач права не мав взагалі. Апеляційний суд наголошує, що за здійснення незаконної торгівлі продуктами харчування є інші види відповідальності, які застосовуються податковими та правоохоронними органами, Держпродспоживслужбою.

Крім цього, як вірно встановлено судом першоїї інстанції, за неукладення трудового договору ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 понесли покарання шляхом видворення за межі України. Фактично вказані особи приїхавши в Україну не уклали трудових договорів, за що і понесли покарання за порушення міграційного законодавства. Фактів відмови ОСОБА_1 від укладення трудових договорів з вищевказаними особами інспекційним відвідуванням не встановлено.

Таким чином, доводи апелянта, які полягали в тому, що позивачем не було укладено трудові договори в письмовій формі з працівниками кіосків за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 є не доведеними належними та допустимими доказами та відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки станом на час здійснення інспекційного відвідування 07.08.2018 р. позивач не здійснював діяльність за адресою АДРЕСА_1 та не мав відношення до даного торгового павільйону, а здійснення торгівлі ним за адресою АДРЕСА_4 не супроводжується обов`язком укладення трудових договорів для залучення інших осіб до такої торгівлі. Крім того, відеозапис проведення інспекційного відвідування 07.08.2018 р. не підтверджує факту виконання ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_7 трудових функцій на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Разом з тим, вказані громадяни Узбекистану, не володіючи вільно українською мовою, якою здійснено інспекційне відвідування, не змогли надати пояснення по суті заданих запитань.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказує, що об`єкт відвідування, всупереч пп.5 п.14 Порядку №295, не було поінформовано про права та обов`язки, в тому числі право скористатися послугами перекладача та адвоката. Вищевказаними діями відповідача порушено також вимоги п.п. 3 п. 14 Порядку №295, на право позивача подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису, з огляду на неволодіння в достатній мірі українською мовою. Крім цього, результати інспекційного відвідування 07.08.2018 р., викладені в акті від 08.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ, у зв`язку з відмовою від підпису направлено об`єкту відвідування рекомендованим листом 09.08.2018 р. №173, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано за довіреністю 05.09.2018 р. В подальшому, відповідачем засобами поштового зв`язку надіслано повідомлення від 17.08.2018 р. №2789/01-05-12.3/18 про розгляд справи про накладення фінансових санкцій 27.08.2018 р., проте поштове відправлення повернуто відправнику за незапитом 14.09.2018 р.

Відтак дані обставини справи свідчать про те, що під час інспекційного відвідування позивача не було належним чином поінформовано про права та обов`язки, позбавлено можливості прийняти безпосередню участь у розгляді матеріалів та надати відповідні пояснення та інші докази, чим не забезпечено право на участь особи у процесі прийняття рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржена постанова від 27.08.2018 р. №ТР1082/331/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу прийнята з використанням повноважень не з метою, якою це повноваження надано, необгрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а відтак підставно визнана протиправною та скасовано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі №1940/1785/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 12.08.2022