Справа № 160/16672/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/16672/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарханової А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі № 160/16672/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 №110 про відмову в призначені одноразової грошової допомоги позивачу;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, відповідно до п.7 ч.2 ст.16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як такому, що вчасно отримав довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності після звільнення його з військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 №110 про відмову в призначені одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, відповідно до п.7 ч.2 ст.16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як такому, що вчасно отримав довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності після звільнення його з військової служби.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача Вологжаніна О.Д. підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 в період з 25.02.2016 року по 24.02.2020 року проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією його трудової книжки (записи №10-12).

В період з 11.10.2016 року по 11.02.2017 року, з 01.07.2017 року по 30.07.2017 року, з 14.08.2017 року по 03.10.2017 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України районі/районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується копією відповідної довідки від 24.02.2020 року №280.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 04.05.2017 року.

11.12.2019 року госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2, за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_3 №162 від 18.11.2019 року, провела медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення ступеню придатності до військової служби (Свідоцтво про хворобу №3128). Так, у п.12 Свідоцтва про хворобу зазначено діагноз позивача: хронічний попереково-крижовий радикуліт з ураженням S1 корінця зліва, фаза загострення зі стійким помірно виразним больовим, м`язово-тонічним синдромами, статодинамічними розладами, незначним порушення функції. Ізольовані явища між хребцевого остеохондрозу поперекового відділу хребта зі стійким больовим синдромом без порушення функції. Наслідки закритої травми (01.2019) лівого колінного суглобу (операція 15.03.2019 - артроскопічна парціальна резекція заднього рогу медіального меніску лівого колінного суглобу) у вигляді післятравматичного деформуючого остеоартрозу лівого колінного суглобу І ст., стійкої комбінованої контрактури лівого колінного суглобу з незначним порушенням функції. Наслідки закритої травми (16.07.2018) правої стопи (операція 16.07.2018 - закрита репозиція, МОС основної фаланги 4 пальця правої стопи шпицями Кіршнера) у вигляді консолідованого перелому основної фаланги 4 пальця правої стопи без порушення функції. Встановлено, що захворювання позивача пов`язані з проходженням військової служби.

За результатами огляду МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, про що свідчить копія довідки МСЕК серії АГ №0000565 від 11.06.2020 року виданої Обласною МСЕК №2 м. Кривого Рогу на підставі акту огляду МСЕК №841.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Відповідач листом від 20.08.2020 року №7/12610/7 відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі протоколу від 30.07.2020 року №110.

В свою чергу з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 року №110 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги оскільки позивача звільнено з військової служби 24.02.2020 року, а ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби встановлено 11.06.2020 року, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, визначений п.7 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

При цьому додатково зазначено, що виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (передбачено з виконанням обов`язків військової служби).

Вважаючи рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, в тому числі і з урахуванням строку проходження МСЕК, пов`язаним з запровадженим періодом дії карантину з метою запобігання поширенню на території Дніпропетровської області епідемії коронавірусу COVID-19.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами підпункту 7 частини 2 статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно з пунктом 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Порядку № 975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Отже, за нормами підпункту 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII та абзацу 2 пункту 7 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби.

Суд зазначає, що Порядок № 975 містить різні умови щодо наявності підстав для виплати одноразової грошової допомоги в залежності від «проходження військової служби» та «виконання обов`язків військової служби».

Водночас, документами позивача підтверджено, що його захворювання пов`язано з проходженням військової служби.

Щодо відмінності понять: «проходження військової служби» та «виконання обов`язків військової служби», суд зазначає таке.

Згідно із частинами 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які в добровільному порядку проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час (частина 9 статті 1 Закону).

Частиною 4 статті 2 вказаного Закону передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни (частина 5 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

За змістом статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У відповідності до п. 2 Порядку № 975, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та указами Президента України.

Відповідно до ч. 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що приписами чинного законодавства поняття «проходження військової служби» та «виконання обов`язків військової служби» не ототожнені.

Натомість, підпунктом 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XIІ) чітко визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

У свідоцтві про хворобу позивача відсутній висновок, що захворювання позивача виникло саме під час виконання ним обов`язків військової служби, щов свою чергу є обов`язковою умовою для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів також зазначає, що правомірність висновку в історії хвороби позивача не є предметом спору в цій справі, у зв`язку з чим погоджує висновок суду першої інстанції, що суд не вправі переоцінювати такий висновок і як наслідок - самостійно встановлювати причини виникнення захворювання.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції були проаналізовані лише підстави відмови у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги лише в частині дотримання позивачем строків звернення. Проте інша підстав, зазначена в оскаржуваному рішенні суб?єкту владних повноважень доводить відсутність у позивача прав на такі виплати , оскільки подія, з якою згідно висновку ВЛК пов`язане настання втрати працездатності не відповідає положенням п.7 ч.2 ст. 16 Закону 2011.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо пролонгації строків звернення через впровадження обмежень, зумовлених пандемією, згідно постанов КМУ.

Колегія суддів, враховуючи обставини справи та вищенаведені норми права зазначає, що оскільки позивачем з метою отримання одноразової грошової допомоги були подані документи, які свідчать, що захворювання останнього пов`язано з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби, відповідач, відмовляючи в призначені одноразової грошової допомоги, правомірно керувався виключно поданими документами та не визначав самостійно підстави виникнення причин захворювання, а тому діяв правомірно та в межах наданих законодавством повноважень, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України -задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі № 160/16672/20- скасувати.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити..

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко