Справа № 640/8026/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8026/22 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року позовом ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис від 17 лютого 2022 року №1255-ДК/0021Пр/03/01-22, винесений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про України про охорону земель - головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Шмиголем Б.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2022 року відкрито провадження у справі.

Крім того, 14 червня 2022 року ОСОБА_1 подав до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії припису від 17 лютого 2022 року №1255-ДК/0021Пр/03/01-22, винесеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про України про охорону земель - головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Шмиголем Б.І. до вирішення справи по суті та набрання рішенням, законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, доводи позивача зводяться до порушення відповідачем процедури під час проведення перевірки та встановлення обставин з відкритих джерел, водночас представник не вказує, що виконання припису з усунення наведених порушень призведе до завдання шкоди та неможливості відновлення порушеного права.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нову про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, викладені в ухвалі суду висновки, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Підкреслює, що оскарження припису не зупиняє його дію, а тому відповідач зможе застосувати до позивача стягнення та повторно видати припис, що призведе до необхідності з боку позивача вживати значних зусиль щодо оскарження вказаних рішень до суду зі сплатою судового збору та витратами на правничу допомогу.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав, додатково зазначивши, що невжиття заходів забезпечення позову створить обставини, у зв`язку з якими для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, апелянт зазначає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення у справі, водночас у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач зможе застосувати до позивача стягнення та повторно видати припис.

Крім того позивач обґрунтовуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову зазначив, що подання позову про оскарження припису не зупиняє його дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Земельного кодексу України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк.

У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на час звернення позивача з заявою про забезпечення позову (14 червня 2022 року) тридцятиденний строк для усунення порушень встановлених приписом від 17 лютого 2022 року №1255-ДК/0021Пр/03/01-22 сплив, водночас матеріали справи не містять жодних доказів щодо вчинення відповідачем дій спрямованих на перевірку виконання позивачем вимог оскаржуваного припису.

В заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі позивач спростовує зафіксовані в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки обставини нецільового використання земельної ділянки, у зв`язку з їх встановленням, на думку позивача, у неналежний спосіб, а саме з відкритих джерел. Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано жодних доказів того, що висновки контролюючого органу є очевидно необґрунтованими, водночас наявності чи відсутності порушень вчинених відповідачем під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного припису підлягають встановленню судом під час розгляду справи по суті.

Згідно з приписом від 17 лютого 2022 року №1255-ДК/0021Пр/03/01-22 позивачу необхідно усунути недоліки використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:015:0009 не за цільовим призначенням та з порушенням ч. 1 ст. 61 Земельного кодексу України, водночас позивачем не зазначено яким чином виконання припису може призвести до негативних наслідків та їх тяжкості для позивача, зокрема матеріальних.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції незгода позивача з оскаржуваним приписом не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, на переконання судової колегії, відповідні обставини не створюють передумов для висновку, що невжиття заходів забезпечення цього позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як учасника публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, наслідки від незабезпечення цього позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення позивачем порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки, навіть після вчинення контролюючим органом дій, щодо накладення на позивача адміністративного стягнення позивач не позбавлений права звертатися за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України, зокрема, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Відтак, на переконання судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив на неподанні позивачем жодних доказів на підтвердження очевидно необґрунтованості висновків контролюючого органу під час перевірки чи завдання йому шкоди у разі виконання припису. Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, викладені обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів ОСОБА_1 стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження суду першої інстанції щодо необґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову, оскільки, як було встановлено вище, викладеними у ній доводами не підтверджується існування підстав та обставин для вжиття відповідних заходів. У зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 150-151, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "10" серпня 2022 року.