Справа № 160/27145/21
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3, військової частини НОМЕР_4 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
29.12.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3, у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно, враховуючи базовий місяць індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він є учасником бойових дій. За час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Позивач звертався до військової частини НОМЕР_3 із заявою від 30.11.2021 про надання інформації щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення під час проходження служби, а якщо нарахування та виплата індексації не проводились - здійснити її нарахування і виплату за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно. Листом від 14.12.2021 відповідач повідомив, що індексацію за період з 01.12.2015 до 31.12.2015 нараховано і виплачено в повному обсязі, за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 виплата індексації не проводилась. Позивач зауважує, що твердження відповідача про нарахування і виплату індексації за період з 01.12.2015 до 31.12.2015 не відповідають дійсності та спростовуються карткою особового рахунку за листопад-грудень 2015 року, у якій відсутні відомості про нарахування індексації. Позивач ввважає протиправними дії відповідача щодо не нарахування і не виплати йому індексації за період з 01.12.2015 до 28.02.2018, враховуючи базовий місяць індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано від військової частини НОМЕР_3 пояснення та докази: копії наказів про призначення позивача на посаду та його звільнення, зарахування до списків особового складу частини та виключення зі списків особового складу частини, призначення на останню займану посаду у в/ч НОМЕР_3 з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно; пояснення щодо здійснення індексації у спірні періоди, та у разі нездійснення такої індексації пояснення щодо причин ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення; довідку про виплату (в розрізі місяців та років) або невиплату індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби по день фактичного розрахунку та виключення зі списків особового складу частини; розрахунок належної позивачу індексації грошового забезпечення за спірні періоди із зазначенням базових місяців для розрахунку індексу споживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення; письмові пояснення щодо невиплати спірних сум.
Від відповідача - військової частини НОМЕР_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив залучити до участі у справі військову частину НОМЕР_4 як другого відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Цим Порядком не передбачено механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. У 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з цим, на виконання вимог письмового розпорядження про доведення до військ телеграмою Міністра оборони України № 248/3/9/1/1150 від 31.12.2015 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення № 248/3/9/1/2 від 04.01.2016, згідно з якими у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), відповідно до яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. Крім того, відповідач зазначив, що у спірний період величина індексу споживчих цін перевищила поріг у розмірі 103 відсотки лише у квітні 2016 року. Також, на думку відповідача, позивач не звільнений від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позовні вимоги не стосуються порядку надання та обсягу соціальних гарантій або соціального і правового статусу особи зі статусом учасника бойових дій. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України строк для звернення до суду з даною позовною заявою. Також відповідач-1 зазначив, що у зв`язку з переходом оперативних командувань на нові штати, якими не передбачені розрахунково-касові відділення, відповідно до клопотання командувача військ оперативного командування Схід від 03.12.2019 № 1314/19/1811 та Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України від 22.05.2017 № 280 рішенням Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 військову частину НОМЕР_3 виключено з системи розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_4. Військова частина НОМЕР_3 не є розпорядником бюджетних коштів, перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_4, але має повноваження видавати відповідні накази про виплату грошового забезпечення. Розпорядником бюджетних коштів є військова частина НОМЕР_4, а відтак, у разі задоволення позовних вимог, саме військова частина НОМЕР_4 може здійснити відповідні розрахунки з позивачем.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначив, що розміри посадових окладів військовослужбовців у період з 01.01.2008 до 01.03.2018 були незмінними, тому вважає, що відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась йому індексація за період з 01.12.2015 до 28.02.2018, враховуючи базовий місяць індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою оскаржує дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення, яку віднесено до державних соціальних гарантій, з урахуванням положень ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з соціальних гарантій оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби з незалежних від неї обставин. Звернення до суду з такою позовною заявою не обмежується будь-яким строком. Стосовно належного відповідача позивач зазначив, що у спірний період він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3, яка на той час була розпорядником бюджетних коштів. Отже, саме на відповідача було покладено обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу. Тому вимога про визнання протиправними дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно пред`явлена до належного відповідача - військової частини НОМЕР_3. З метою належного виконання рішення суду позивач не заперечував проти залучення до участі у справі військової частини НОМЕР_4 як другого відповідача.
Ухвалою суду від 31.03.2022 за клопотанням військової частини НОМЕР_3 залучено до участі у справі як другого відповідача - військову частину НОМЕР_4, розгляд адміністративної справи розпочато спочатку, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
18.05.2022 до суду надійшла заява військової частини НОМЕР_3 про зупинення провадження у справі до постановлення Указу Президента України про закінчення воєнного стану в Україні.
24.05.2022 до суду надійшла заява військової частини НОМЕР_3 про долучення доказів до матеріалів справи.
30.05.2022 до суду надійшла заява військової частини НОМЕР_4 про зупинення провадження у справі до постановлення Указу Президента України про закінчення воєнного стану в Україні.
29.06.2022 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_4, у якому відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, вказав, що згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 01.01.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотки). У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення. Після прийняття Постанови № 1013 місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078). Таким чином, починаючи з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець. Відповідні зміни до Порядку № 1078 були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2005. Пунктом 1 вказаної Постанови передбачено підвищення з 01.12.2015 посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників. При цьому підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) в цілях нарахування індексації військовослужбовцям з січня 2016 року на березень 2018 року. Отже, з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015, і включно до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінилися. Згідно з пунктом 3 Постанови № 1013 міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року. Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Отже, вказаною постановою Урядом фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації. Тобто, Постановою № 1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), який у подальшому необхідно враховувати для проведення індексації. Щодо строку звернення до суду з даним позовом відповідач-2 зазначив, що позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України № 262 від 13.07.2021. Не є спірним питання ознайомлення позивача з наказами по особовому складу та стройовій частині. Таким чином, дізнавшись про ймовірне порушення своїх прав невиплатою в повному обсязі індексації грошового забезпечення, позивач, з огляду на приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, мав звернутися до адміністративного суду за захистом свого права протягом місяця. Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про зобов`язання нарахувати індексацію грошового забезпечення в грудні 2021 року, з пропуском місячного строку з дня переведення на нове місце служби.
Від позивача не надійшла відповідь на відзив відповідача-2, а від відповідача-1 - заперечення на відповідь на відзив позивача.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Ухвалою суду від 10.08.2022 поновлено провадження у даній справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Щодо строку звернення з адміністративним позовом до суду суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Разом із цим, частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до положень статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (абзац перший частини першої).
До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (частина третя).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
З метою реалізації вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. До того ж на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, в тому числі вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення.
Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин, а саме у постанові від 24 вересня 2020 року (справа № 806/2883/17), від 11 липня 2019 року (справа № 814/2789/16), від 01 грудня 2019 року (справа № 823/726/16), від 13 січня 2020 року (справа № 814/1007/16), від 29 вересня 2021 року (справа № 160/8332/20).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 09.02.2016.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 46 від 18.12.2013 майора ОСОБА_1 з 18.12.2013 було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 1 від 31.03.2015 майора ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та призначено до оперативного командування «Схід» старшим офіцером відділу комплектування солдатським та сержантським складом управління персоналу штабу.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 216 від 17.09.2018 підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.08.2018 № 479 на посаду начальника відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу, вважати таким, що з 17.09.2018 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 171 від 04.09.2020 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.07.2020 № 185 на посаду заступника військового комісара - начальника сектору мобілізаційно-оборонної роботи Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - м. Дніпро, з 04.09.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно з інформацією, наданою військовою частиною НОМЕР_3 у листі вих. № 1314/22/294 від 22.02.2022, виплата індексації у період з 01.01.2016 до 28.02.2018 не проводилась, індексація грошового забезпечення, починаючи з 01.03.2018 на момент звільнення з військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 виплачена своєчасно та в повному обсязі.
ОСОБА_1 звертався до командира військової частини НОМЕР_3 із заявою від 30.11.2021 про надання інформації щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення під час проходження служби, а якщо нарахування та виплата індексації не проводились - здійснити її нарахування і виплату за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно. Листом військової частини НОМЕР_3 від 14.12.2021 вих. № 1314/22/1983 повідомлено позивача, що індексацію за період з 01.12.2015 до 31.12.2015 нараховано і виплачено в повному обсязі, за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 виплата індексації не проводилась.
Картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2015-2018 роки, видані військовою частиною НОМЕР_3, копії яких додано до позовної заяви, не містять відомостей про нарахування військовою частиною НОМЕР_3 індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період.
Вважаючи протиправними дії відповідача-1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи, організації підвищують розміри оплати праці в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету України.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з абзацами 1, 5 пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи, організації підвищують розміри оплати праці в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У військової частини НОМЕР_3 не було законних підстав для невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період його військової служби, оскільки в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила 103 відсотка, індексація обов`язково мала бути проведена з першого числа наступного місяця. Ні Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», ні Порядок проведення індексації грошових доходів населення не містять виключень стосовно непроведення індексації в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.
Твердження відповідача-1 про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», на яку посилається відповідач-1, не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Також суд зазначає, що звільнення особи з військової служби не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби з незалежних від неї обставин.
Проаналізувавши положення абзаців 1, 4 статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», абзацу 2 статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», суд дійшов висновку, що індексація грошових доходів населення має на меті надання соціальної підтримки населенню України для забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності в умовах зростання цін та повинна забезпечувати відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відтак неналежне фінансування конкретної державної установи не може слугувати причиною порушення статті 48 Конституції України, яка гарантує право на достатній життєвий рівень, складовою якого є індексація грошових доходів у зв`язку із зростанням цін.
З огляду на викладене, позивачу у період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно протиправно не нараховувалась і не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем-1 допущено саме протиправну бездіяльність, а не дії, як зазначає позивач, оскільки позивач має право на виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період, яку протиправно не було нараховано і виплачено йому військовою частиною НОМЕР_3.
Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог.
Виходячи з положень частини 1, 2 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» обов`язок підвищувати розмір оплати праці в зв`язку з індексацією покладений на підприємства, установи, організації.
З огляду на викладене, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача є компетенцією військової частини НОМЕР_3.
Разом з тим, у зв`язку з переходом оперативних командувань на нові штати, якими не передбачені розрахунково-касові відділення, відповідно до клопотання командувача військ оперативного командування Схід від 03.12.2019 №1314/19/1811 та Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України від 22.05.2017 №280 рішенням Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 військову частину НОМЕР_3 виключено з системи розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_4. Військова частина НОМЕР_3 не є розпорядником бюджетних коштів, перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_4, однак наділена повноваженнями видавати відповідні накази про виплату грошового забезпечення. Розпорядником бюджетних коштів є військова частина НОМЕР_4, а відтак саме військова частина НОМЕР_4 може здійснити відповідні розрахунки з позивачем.
Оскільки суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача зобов`язати відповідача-1 нарахувати індексацію грошового забезпечення за вказаний період, а відповідача-2 - виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Водночас, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачем-1 не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення позивача за вказаний період, а тому питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача не порушені.
З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що підстави і порядок обчислення індексації грошових доходів населення визначаються законодавством України, суд дійшов висновку про передчасність спору щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача.
Таким чином, за сукупності наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що оскільки позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3, військової частини НОМЕР_4 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-1: військова частина НОМЕР_3, місцезнаходження: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_5.

Відповідач-2: військова частина НОМЕР_4, місцезнаходження: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_6.

Повний текст рішення складено 10.08.2022.

Суддя В.В. Рянська