Справа № 260/1987/22
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2022 рокум. Ужгород№ 260/1987/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Воловець Енерджи» (Закарпатська область, смт. Воловець, пл. Пушкіна, буд. 7) до Закарпатської обласної ради (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас Воловець Енерджи» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської обласної ради, в якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 622 «Про звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної екосистеми Карпат (Полонина Боржава)».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням від 19 травня 2022 року № 622 «Про звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної екосистеми Карпат (Полонина Боржава)» Закарпатська обласна рада звернулась до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо вжиття заходів із неухильного дотримання зобов`язань зі збереження біорізноманіття на об`єкті Смарагдової мережі Полонина Боржава за Бернською конвенцією з текстом звернення, що додається до даного рішення. Таке рішення Закарпатської обласної ради позивач вважає протиправним, оскільки адресоване Міністерству захисту довкілля та природних ресурсів України звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної системи Карпат (Полонина Боржава) не є депутатським зверненням в розумінні ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». На переконання позивача оскаржене рішення Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 622 винесено не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що оскаржене рішення не стосується безпосередньо управлінської діяльності обласної ради як суб`єкта владних повноважень та не має ознак акту суб`єкта владних повноважень у розумінні статей 4,5,19 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскаржене рішення не місить жодних імперативних приписів для його адресатів: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Закарпатської обласної державної адміністрації та не є обов`язковим до виконання для інших фізичних або юридичних осіб. На переконання відповідача, обласна рада не здійснювала у спірних правовідносинах владних управлінських функцій та не виступає як суб`єкт владних повноважень, а є лише рівноправним учасником та представником громадянського суспільства, думку якого доносить до владних інституцій шляхом прийняття звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної екосистеми Карпат (полонина Боржава). Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів щодо порушення його прав чи законних інтересів, чи покладення обов`язків на позивача у публічній сфері, що мали б місце у зв`язку із прийняттям відповідачем оскарженого рішення. У зв`язку з чим вважає, що за відсутності ознак спричиненого оскарженим рішенням порушення прав чи законних інтересів позивача у публічно-правовій сфері підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що оскаржене рішення під жодну форму реалізації депутатами своїх повноважень не підпадає, оскільки депутатське звернення не передбачає його розгляд на сесії ради та може бути скеровано виключно адресатам, розташованим на території відповідної ради, відтак ототожнення оскарженого рішенням з депутатським зверненням є помилковим.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Закарпатською обласною радою прийнято рішення від 19 травня 2022 року № 622 «Про звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної екосистеми Карпат (Полонина Боржава)». Відповідно до вказаного рішення Закарпатська обласна рада вирішила звернутися до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо вжиття заходів із неухильного дотримання зобов`язань зі збереження біорізноманіття на об`єкті Смарагдової мережі Полонина Боржава за Бернською Конвенцією (текст звернення додається).

Так, відповідно до звернення Закарпатська обласна рада звернулася:

1) До департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації (відповідача у справі про скасування як незаконного висновку з оцінки впливу на довкілля) визнати позов Міжнародного інституту людини і глобалістики «Ноосфера» у адміністративній справі № 260/771/19 на етапі перегляду рішення за нововиявленими обставинами у Восьмому апеляційному адміністративному суді з підстав подання забудовником до уповноваженого органу недостовірних відомостей у звіті про оцінку з впливу на довкілля;

2) До Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з метою забезпечити неухильне дотримання департаментом екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації взятих на себе зобов`язань зі збереження біорізноманіття на об`єкті Смарагдової мережі полонина Боржава за Бернською Конвенцією та виконання рекомендації Постійного Комітету Бернської Конвенції від 03 грудня 2021 року в ході судового процесу з урахуванням внесення забудовником недостовірних відомостей до звіту з оцінки впливу на довкілля.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення;

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Питання, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях, визначені статтею 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В силу вимог ч. 2 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Як вбачається із оскарженого рішення Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року «Про звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної екосистеми Карпат (Полонина Боржава)», Закарпатська обласна рада вирішила звернутися до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо вжиття заходів із неухильного дотримання зобов`язань зі збереження біорізноманіття на об`єкті Смарагдової мережі Полонина Боржава за Бернською Конвенцією.

Суд зазначає, що загальним правилом та в межах наданих повноважень обласна рада може приймати рішення у формі: ухвали рішення ради, прийняте в межах її компетенції для досягнення певної цілі, що спричинює певні юридичні наслідки. Ці рішення є обов`язковими для виконання на території, підвідомчій раді; дорученнярішення ради, що стосуються органу чи посадової особи ради, і містять зобов`язання або повноваження одноразової дії; звернення рішення ради, звернене до непідпорядкованих їй суб`єктів із закликом до певних дій або ініціатив; процедурного рішення рішення прийнятого радою з процедурних питань (про перерву в засіданні, проведення додаткової реєстрації, перерахунок голосів).

Аналогічні види рішень приймає також і Верховна Рада України.

Так, відповідно до статті 46 Закону України «Про Регламент роботи Верховної Ради» рішеннями Верховної Ради є акти Верховної Ради, а також процедурні та інші рішення, які заносяться до протоколу пленарних засідань Верховної Ради. Актами Верховної Ради є закони, постанови, резолюції, декларації, звернення, заяви.

З огляду на вище встановлені обставини справи, суд вважає що рішення Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 622 «Про звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної системи Карпат (Полонина Боржава)» було прийнято відповідно до статей 43, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі наданих повноважень, а тому підстав для скасування вищевказаного рішення немає.

Крім того, суд зазначає, що Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У вказаному рішенні Конституційного Суду України також зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване ст. 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачеві необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у свої рішеннях від 01.02.2018 у адміністративній справі № 800/502/17 та від 08.02.2018 адміністративній справі № 800/191/17.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, під час вирішення спору, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення) а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття рішення.

В той же час, позивачем в позовній заяві не визначено права, свободи чи інтереси, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку.

Відтак, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача . При цьому, позивач жодним чином не позбавлений своїх прав, свобод та інтересів, оскільки внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не відбулось припинення чи неможливість реалізації прав позивача та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Таким чином, суд вказує про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Закарпатської обласної ради від 19.05.2022 року № 622 «Про звернення Закарпатської обласної ради щодо збереження унікальної екосистеми Карпат (Полонина Боржава)», з огляду на неможливість забезпечення ефективного виконання завдань адміністративного судочинства у даній судовій справі, виходячи із заявлених предмету та підстав позову.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Воловець Енерджи» (Закарпатська область, смт. Воловець, пл. Пушкіна, буд. 7) до Закарпатської обласної ради (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька