Справа № 380/13715/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13715/21 пров. № А/857/2839/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Пліша М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року, прийняте суддею Москаль Р.М. в м.Львові, у порядку письмового провадження, у справі № 380/13715/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проходив службу в органах внутрішніх справ. Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності Обласна МСЕК № 1, 19.02.2020 визначила позивачу 50% ступеня втрати працездатності в результаті отримання захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС. За результатом медичного огляду 19.02.2020 позивачу встановлено третю групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в ОВС. Позивач звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області із заявою/рапортом від 19.02.2020 про призначення одноразової грошової допомоги, з доданням необхідних документів. Подані документи разом із відповідним висновком щодо призначення одноразової допомоги були направлені до МВС України для прийняття рішення по суті. Листом ГУ МВС України у Львівській області повідомило заявника, що подані документи про призначення одноразової допомоги повернуті до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області у зв`язку з неналежним оформленням документів в частині, що стосується медичних питань. Дії МВС України щодо повернення документів позивач оскаржив в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду № 380/3919/20 від 17.09.2020 позов задоволено частково, суд серед іншого зобов`язав МВС України повторно розглянути питання про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та прийняти відповідне рішення. На виконання цього рішення суду МВС України затвердило висновок за результатами розгляду висновку ГУ МВС України у Львівській області про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, відповідно до якого відмовило в призначенні одноразової грошової допомоги. Як підставу відмови зазначено, що медико-соціальну експертизу позивача проведено в порушення пунктів 10,16 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317.

Позивач не погоджується з висновком відповідача щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, вважає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України від 02.07.2021 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення (висновок) відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення Інвалідності працівника міліції» про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи із 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Встановлено спосіб та строки виконання цього рішення суду: 1) ОСОБА_1 впродовж семи робочих днів з дати набрання цим рішенням суду законної сили подає оригінал заяви/рапорта від 19.02.2020 про призначення одноразової грошової допомоги з додатками до ГУ МВС України у Львівській області; 2) ГУ МВС України у Львівській області впродовж трьох робочих днів після отримання цих документів скеровує такі разом із висновком про призначення одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України; 3) Міністерство внутрішніх справ України впродовж десяти робочих днів після надходження документів ГУ МВС України у Львівській області приймає рішення на виконання частини третьої резолютивної частини цього рішення суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн.

Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та порушення процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в порушення пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» медико-соціальна експертиза позивача проведена без представників закладів охорони здоров`я МВС, які до складу комісії не залучалися. Відповідач вважає вимогу щодо зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги втручанням в його дискреційні повноваження.

Просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 26.03.1993 по 09.11.2006; військово-лікарська комісія ГУМВСУ у Львівській області провела обстеження позивача, дійшла висновку, що такий непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, за результатом обстеження видане свідоцтво про хворобу № 430 від 03.11.2006 (а.с. 13).

За результатами медичного огляду 19.02.2020, Львівський обласний центр медико-соціальної експертної комісії № 1 встановив позивачу третю групу інвалідності пожиттєво, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС (а.с. 12). Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 визначила ОСОБА_1 у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС, 50% ступеня втрати працездатності (а.с. 10-11).

Позивач 19.02.2020 звернувся до голови ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області із заявою (рапортом) про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності з доданням відповідних документів.

Департамент охорони здоров`я та реабілітації МВС України розглянув подані документи та листом № 8552/33 від 18.03.2020 повідомив, що визначити обґрунтовану позицію щодо виплати чи невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю колишньому працівнику міліції ОСОБА_1 не має можливості через недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» № 1317 від 03.12.2009. Іншим листом № 11221/15-2020 від 07.04.2020 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив, що документи щодо призначення одноразової грошової допомоги, зокрема, розглянуто та за результатами опрацювання таких матеріалів вказано на неналежне оформлення документів, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами. Матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги скеровано на адресу ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області для повернення на доопрацювання.

17.09.2020 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення № 380/3919/20, відповідно до якого визнав протиправними дії МВС України щодо повернення на доопрацювання документів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу; зобов`язав МВС України повторно розглянути питання про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та прийняти відповідне рішення. Рішення набрало законної сили 12.01.2021 (а.с. 20-26).

На виконання рішення суду у справі № 380/3919/20 МВС України розглянуло матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням інвалідності, за результатом розгляду склало висновок. Директор ДФОП МВС України 02.07.2021 відмовив у затвердженні цього висновку. Відповідно до цього висновку прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (а.с. 43).

Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом № 31210/15-2021 від 09.07.2021 повернув ліквідаційній комісії ГУМВС України у Львівській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу. В листі зазначено, що при огляді Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС матеріалів позивача медико-соціальною експертною комісією допущені порушення пунктів 10,16 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, повідомлено, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися (а.с. 45).

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС, у зв`язку з чим рішення МВС від 02.07.2021 є протиправне та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015р., який набрав чинності 07.11.2015р., відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пп.2 п.2 цього Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пп.2 п.3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Приписами п.7 зазначеного Порядку передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пункти 8, 9 згаданого Порядку передбачають, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з п.14 цього Порядку призначення та виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; - учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; - навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); - подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Відповідно до п.10 наведеного Порядку грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає МВС України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, шляхом перерахунку суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Окрім цього, із змісту наведених норм можна дійти до наступних висновків: за працівниками міліції зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України № 565-XII від 20.12.1990р. «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію»; розгляд заяви (рапорту) і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги); обов`язок прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за наслідками розгляду поданих працівником міліції заяви (рапорту) та документів покладений на МВС України.

ГУ МВСУ у Львівській області за результатом розгляду поданої позивачем заяви/рапорту сформувало висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до рішення суду від 17.09.2020 по справі № 380/3919/20, який разом із доданими заявником документами направило МВС України для прийняття відповідного рішення.

МВС України за результатом опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги та на виконання судового рішення у справі № 380/3919/20 склало висновок. МОПСВ ДФОП МВС України не погодило призначення одноразової грошової допомоги, директор ДФОП МВС України 02.07.2021 відмовив у затвердженні висновку. Відповідно до цього висновку ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС. Як підставу відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги МВС обґрунтовує тим, що при проведенні медико-соціальної експертизи заявника представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались (а.с. 45).

Колегія суддів наголошує, що вичерпний перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п.14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.

Таким чином, у розглядуваному випадку відповідач МВС України не прийняв жодного рішення з числа тих, що передбачені цим пунктом (про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги), проте відмовив позивачу затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, вважаючи це прийняттям відповідного рішення про відмову.

Щодо покликання апелянта те. що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, то судом першої інстанції вірно взяв до уваги норми пункту 10 Положення № 1317 яким передбачено, що комісії складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки.

Крім того, позивач не впливає на формування складу комісії та її фактичний склад, а також процедуру прийняття нею рішень; з наданої позивачу довідки згадану інформацію встановити неможливо, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Натомість, відповідач таке твердження не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом.

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не прийнято рішення по суті розгляду матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення (висновок) відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення Інвалідності працівника міліції» про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи із 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Окрім цього, за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі». Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі № 380/13715/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш