Справа № 320/11497/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Ганечко О.М.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білоцерківської районної військової адміністрації Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач), в якому просив:

- стягнути з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі 17 446,97 грн.;

- визначити розмір відшкодування за час затримки виплати заробітної плати та стягнути з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що станом на момент звернення з цим позовом до суду відповідач не здійснив виплату належної їй суми заробітної плати за період з січня по лютий 2021 року, тим самим заборгувавши 17 446,97 грн. заробітної плати. На переконання позивача, оскільки їй не були виплачені належні від роботодавця суми в день звільнення, наявні законні підстави, в силу статті 117 Кодексу законів про працю України, для стягнення на її користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року даний адміністративний позов - задоволено.

Стягнуто з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 17 446,97 грн. з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Стягнуто з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2021 року по 01 квітня 2022 року у розмірі 88 241,64 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування скарги зазначено, що позивач помилково вважає, що Білоцерківська райдержадміністрація порушила її права та на даний час є правонаступником прав та обов`язків як Сквирської райдержадміністрації так і, зокрема, Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Вказано, що Сквирський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді є юридичною особою, комунальним закладом, який фінансувався за кошти місцевого бюджету, та до структури, як Сквирської так і Білоцерківської райдержадміністрації, не входить. Крім того вказує, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних oсіб-підприємців та громадських формувань, з 14 січня 2021 року Сквирська районна державна адміністрація знаходиться в стані припинення, при цьому Комісією з реорганізації Сквирської райдержадміністрації не було здійснено дій по рeopганізації Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Зазначено, що Білоцерківська районна державна адміністрація з метою припинення Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як юридичної особи увійшла до складу засновників вказаного комунального закладу, а також ініціювала звернення до Білоцерківської районної ради про виділення з місцевого бюджету районної ради коштів на здійснення розрахунку з заробітної плати з працівниками Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Сквирським РВ ГУ 52;ВС України в Київській області 14 березня 1997 року, зареєстрована та проживає у м. Сквира Київської області (а.с.6-7).

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 05 вересня 2016 року працювала у Сквирському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с.8).

Наказом Районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Сквирської районної державної адміністрації від 11 лютого 2021 року №22 ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта з 11 лютого 2021 року на підставі пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.12).

Довідкою Районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Сквирської районної державної адміністрації від 11 лютого 2021 року № 11 підтверджено, що станом на 11 лютого 2021 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату за січень 2021 року 6 000,00 грн. (зокрема, посадовий оклад - 4 859,00 грн., доплата до мінімальної заробітної плати - 1 141,00 грн.), за лютий нараховано 11 446,97 грн. (зокрема, посадовий оклад - 2 186,55 грн. (за 9 відпрацьованих днів), доплата до мінімальної заробітної плати - 513,45 грн., компенсація за невикористану відпустку - 2 509,85 грн. (14 кал.дн.), вихідна допомога - 6 237,12 грн.). У той же час, у даній довідці зазначено, що кошти по заробітній платі за січень, лютий (9 відпрацьованих днів) та компенсаційні виплати на момент звільнення не виплачувалися (а.с.13).

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку щодо виплати заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України), згідно зі статтею 1, регулює трудові відносини виключно працівників, до кола яких особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, як спеціальні суб`єкти права, не належать, оскільки не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять саме службу цивільного захисту на умовах контракту.

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Тобто, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

З пояснень відповідача вбачається, що він не заперечує ой факт, що при звільненні ОСОБА_1 розрахунок з нею не проведено. Згідно довідки Районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Сквирської районної державної адміністрації від 11 лютого 2021 року № 11 заборгованість Районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Сквирської районної державної адміністрації по виплаті заробітної плати перед позивачем складає 17 446,97 грн.

Натомість, відповідач стверджує, що Білоцерківська райдержадміністрація жодним чином не порушила права позивача, оскільки не є правонаступником прав та обов`язків як Сквирської райдержадміністрації, так і, зокрема, Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до Положення про Сквирський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14 серпня 2017 року № 484, Сквирський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді утворюється, реорганізується та ліквідується Сквирською районною державною адміністрацією та належить до сфери її управління (пункт 2).

Статтею 71 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що утворення та реорганізація районних державних адміністрацій здійснюються Кабінетом Міністрів України після прийняття Верховною Радою України рішення про утворення та ліквідацію районів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» від 17 листопада 2020 року № 1009-ІХ, постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1321 (далі - Порядок №1321), здійснюється реорганізація районних державних адміністрацій ліквідованих районів, в т.ч. їх структурних підрозділів із статусом юридичної особи публічного права, шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах утворених районів.

Згідно Додатку №1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Перелік районних державних адміністрацій, що реорганізуються шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX» Сквирська райдержадміністрація реорганізується шляхом приєднання до Білоцерківської райдержадміністрації.

Відповідно до пункту 7 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321, перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі - комісія з реорганізації).

Перехід майна, майнових прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється з дня затвердження передавального акта комісії з реорганізації (пункт 8 Порядку).

Як вбачається з Єдиного державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14 січня 2021 року до ЄДР внесено запис №019000538 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Сквирської районної державної адміністрації () в результаті її реорганізації.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації «Про затвердження передавального акта Сквирської районної державної адміністрації Київської області» від 29 березня 2021 року № 173 відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» від 16 грудня 2020 року № 1635-р, Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321, враховуючи лист голови комісії з реорганізації Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 16 березня 2021 року № 06-43/170, затверджено передавальний акт Сквирської районної державної адміністрації Київської області.

Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації «Про вхід Білоцерківської районної державної адміністрації до складу засновників Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» від 14 вересня 2021 року № 211 відповідно до статей 6, 23, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статей 15, 17 Закону України «Про державну адміністрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 89 Бюджетного кодексу України, статті 89 Цивільного кодексу України, розпорядження голови комісії з реорганізації Сквирської райдержадміністрації від 08 вересня 2021 року №12 «Про вихід Сквирської районної державної адміністрації Київської області зі складу засновників комунальної установи «Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», з метою упорядкування та завершення процесу реорганізації Сквирської райдержадміністрації, недопущення порушення прав, пов`язаних з оплатою праці та зобов`язань, пов`язаних із виконанням повноважень по їх забезпеченню відповідно до розмежування між бюджетами, вирішено увійти до складу засновників комунальної установи «Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді».

Отже, з наведеного вбачається, що до Білоцерківської районної державної адміністрації перейшли, зокрема, обов`язки Сквирського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у спірних відносинах.

На момент розгляду та прийняття рішення у даній справи відповідачем сума заборгованості перед позивачем є невиплаченою, що відповідачем не заперечується.

Відтак, оскільки у строки, встановлені частиною 1 статті 116 КЗпП України, ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату при звільненні, не виплатив її відповідач і на час розгляду справи в суді, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення вимог позивача в щодо стягнення з Білоцерківської районної державної адміністрації заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 17 446,97 грн.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі №812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Так, Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19 зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19 акцентував увагу на тому, що відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На виконання вимог ухвали суду від 19 жовтня 2021 року відповідач не надав доказів щодо розмірів заробітної позивача за останні два місяці роботи.

Згідно п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до п. «б» п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Згідно довідки про доходи Районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Сквирської районної державної адміністрації від 11 лютого 2021 року № 11 позивачу нарахована заробітна плата за січень 2021 року 6 000,00 грн. (зокрема, посадовий оклад - 4 859,00 грн., доплата до мінімальної заробітної плати - 1 141,00 грн.), за лютий - 11 446,97 грн. (зокрема, посадовий оклад - 2 186,55 грн. (за 9 відпрацьованих днів), доплата до мінімальної заробітної плати - 513,45 грн., компенсація за невикористану відпустку - 2 509,85 грн. (14 кал.дн.), вихідна допомога - 6 237,12 грн.).

Отже, всі суми нарахованої заробітної плати позивача за січень 2021 року враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Натомість, при обчисленні середньої заробітної плати за лютий 2021 року не враховуються такі одноразові виплати, як компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога.

Тому при розрахунку середньої заробітної плати суд враховує відомості наявної в матеріалах справи довідки від 11 лютого 2021 року №31, згідно з якою розмір нарахованої позивачу у січні 2021 року заробітної плати становив 6 000,00 грн. (посадовий оклад - 4 859,00 грн., доплата до мінімальної заробітної плати - 1 141,00 грн.), у лютому 2021 року (9 відпрацьованих днів) становив 2 700,00 грн., всього 8 700,00 грн.

Кількість робочих днів у січні 2021 року склала 19 днів, з 01 лютого 2021 року по 11 лютого 2021 року - 9 днів, всього у січні - лютому 2021 року - 28 робочих днів.

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 310,71 грн. (8700,00 грн. : 28 днів).

Загальна кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2021 року (наступного дня після звільнення позивачки) по 01 квітня 2022 року (день ухвалення рішення судом першої інстанції) становить 284 дні.

Відтак, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 88 241,64 грн. (310,71 грн. х 284 дні).

Таким чином, суд вважає за належне стягнути з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2021 року по 01 квітня 2022 року в сумі 88 241,64 грн.

Отже, за наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно з приписами ч. 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Білоцерківської районної військової адміністрації Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.М. Ганечко

Є.І. Мєзєнцев