Справа № 520/27552/21
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 р. Справа № 520/27552/21

Харківський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2016-2020 роках 135 діб відпусток;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за роботу в умовах режимних обмежень за період з травня 2018 по грудень 2020 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за безпосередню роботу з шифрами за період з травня 2019 по грудень 2020 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2016-2020 роках 135 діб відпусток у розмірі 62209,35 грн;

- сягнути з Головного управління Національної поліції у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 20 відсотків до посадових окладів за період з травня 2018 року по грудень 2020 року, у розмірі 16640,00 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за безпосередню роботу з шифрами в розмірі 10 відсотків до посадових окладів за період з травня 2019 року по грудень 2020 року, у розмірі 5200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після звільнення з Національної поліції України, остаточний розрахунок при звільнені проведений без врахування компенсації за не використані дні щорічних та додаткових відпусток за період з 2016-2020 роки; не здійснено нарахування до грошового забезпечення 20% надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 2018-2020 роки та нарахування до грошового забезпечення 10% надбавки за безпосередню роботу із шифрами у період з 2019-2020 рік.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття провадження була направлена поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримана уповноваженим представником.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Як встановлено судом, наказом ГУНП в Харківській області від 31.12.2020 року №413 о/с "По особовому складу" звільнено майора поліції ОСОБА_1 , старшого інженера сектору спеціального зв`язку ГУНП в Харківській області з 04.01.2021 року.

Відповідно до відомостей наданих Управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області листом № 141 аз/119-12/01-2021 від 02.09.2021 позивачем не використано у 2016 році - 45 діб щорічної чергової відпустки та у 2020 році - 45 діб щорічної чергової відпустки. Та відповідно до довідки від 24.05.2021 року № 2/134 виданої Харківським Національним університетом Внутрішніх справ відділом кадрового забезпечення вбачається, що позивач в період з 01.09.2014 року по 04.10.2017 року проходив службу в Харківському національному університеті внутрішніх справ на посаді ад`юнкта відділу організації освітньо- наукової підготовки, та у 2017 році не використав 30 діб чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

Листом від 01.11.2021 року позивач звернувся до Головного Управління Національної поліції в Харківській області з проханням нарахувати та виплатити грошову компенсацію за не використані дні щорічних відпусток у розмірі 62209, 35 грн., нарахувати та виплатити надбавку за безперервний стаж на шифрувальній роботі у розмірі 5200,00 грн; нарахувати та виплатити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за останні 32 місяці роботи, а саме у розмірі 16640,00 грн

Головним Управлінням Національної поліції України в Харківській області надано відповідь від 01.12.2021 року № Б-487/119/05/29-2021 на звернення позивача, в якому зазначено, що відповідно до вимог Закону України №580-VІІІ та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством, грошова компенсація за невикористану відпустку за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Також передбачено вказувати кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в наказі про звільнення, з якою обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський та має право на його оскарження в частині або повністю. Відповідно до наказу ГУНП В Х/О № 412 о/с від 31.12.2021 року про звільнення ОСОБА_1 , інформація щодо виплату компенсації за не використану відпустку відсутня, тому підстав для нарахування такої грошової компенсації немає. Стосовно нарахування та виплати надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі, зазначено, що відповідно до р.ІІ п.5 Порядку 260 установлення поліцейським надбавки, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, установлюється наказом по особовому складу на підставі подання керівника підрозділу спеціального зв`язку та за умови наявності у цих осіб допуску до шифрів, який надається до вимог чинного законодавства. Наказ про встановлення ОСОБА_1 надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі до УФЗБО не надходив. Підстав для нарахування відсутні. Відповідно до рІІ п.7 Порідку 260 установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу поліції на підставі мотивованих рапортів керівника структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання йому допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю. Наказ про встановлення позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень до УФЗБО не надходило, тому відсутні підстави для нарахування зазначеної надбавки.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік 45 діб (30-основна, 15- додаткова), 2017 рік - 45 діб (30 - основна, 15 - додаткова), 2020 рік - 45 діб (30-основна,15- додаткова), надбавок за роботу із шифрами та роботу в умовах режимних обмежень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон «Про відпустки» (далі - Закон) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно статті 4 Закону установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про

відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Так, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постановах від 19.01.2021 року по справі № 160/10875/19, від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі № 360/1874/20, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Листом управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області від 02.09.2021 року за № 141аз/119-12/01-2021 також підтверджено, що ОСОБА_1 має право на щорічну чергову оплачувану відпустку за 2016 рік -45 діб( 30 основна, 15 додаткова); 2020 рік- 45 діб ( 30 основна, 15 додаткова).Та відповідно до довідки від 24.05.2021 року № 2/134 виданої Харківським Національним університетом Внутрішніх справ відділом кадрового забезпечення вбачається, що позивач в період з 01.09.2014 року по 04.10.2017 року проходив службу в Харківському національному університеті внутрішніх справ на посаді ад`юнкта відділу організації освітньо - наукової підготовки, та у 2017 році не використав 30 діб чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки. Невикористаними вважати 135 діб (90 діб основної щорічної відпустки та 45 діб додаткової оплачуваної відпустки).

Доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ним дні основної щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2016;2017 та 2020 роки представником відповідача до суду не надано, матеріали справи таких не містять.

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області допущено протиправну бездіяльність в частині ненарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані позивачем дні основної щорічної відпустки - 90 діб, та додаткової оплачуваної відпустки - 45 діб за 2016,2017 та 2020 роки.

Щодо позовної вимоги визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за роботу в умовах режимних за період з травня 2018 по грудень 2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ) залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Приписами частини сьомої статті 22 Закону № 3855-ХІІ обумовлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі потреби підвищення громадянину форми допуску за необхідності роботи з секретною інформацією вищого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414).

У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону № 3855-ХІІ.

Відповідно до п. 7 розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання їм допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

За такого правового врегулювання положення статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення № 414, Порядку № 260 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Отже, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі №806/2056/18, що враховується судом в силу приписів статті 242 КАС України.

Згідно листа №13/2019 від 02.09.2021 УРТЗІ ГУНП в Харківській області під час проходження служби в Національній поліції на підставі розпорядження УСБУ в Харківській області від 25.04.2018 № 35д, позивач мав допуск до державної таємниці за формою1( відомості зі ступенями секретності " Особливої важливості, " Цілком таємно"," Таємно"). Під час проходження служби в секторі спеціального зв`язку ГУНП в Харківській області йому був наданий та припинений доступ до державної таємниці: доступ надано наказом начальника ССЗ ГУНП в Харківській області від 08.05.2018 № 36/2 о/с та припинено наказом начальника ГУНП в Харківській області від 04.01.2021 № 1 о/с. Розпорядженням УСБУ в Харківській області від 08.07.2021 р № 114д ОСОБА_1 , допуск до державної таємниці за формою 1 скасовано.

При цьому згідно наданих таблиць опрацьованих МНСІ ОСОБА_1 докуметів, та відповідно до довідки від 11.01.2022 № 3/119-36/01-2022 за час перебування на посаді позивач в окремі періоди працював з відомостями, що становлять державну таємницю.

Зокрема, згідно інформаційного листа за підписом начальника ССЗ ГУНП в Харківській області Соболь А. на запит відповідача повідомлено, що ОСОБА_1 опрацьовано документи, що становлять державну таємницю: в 2018 році - 37 документів зі ступенем секретності " таємно"; у 2019 році - 98 документів зі ступенем секретності "таємно", 1 документ зі ступенем секретності " цілком таємно" та отримано 1 документ зі ступенем секретності "особливої важливості"; у 2020 році - 52 документи зі ступенем секретності "таємно".

Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на відповідних посадах передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем по справі фактично не заперечується факт того, що позивач мав допуск і доступ до державної таємниці та працював з таємними документами, які вимагають наявність такого допуску.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, суд уважає необґрунтованими, оскільки той факт, що відповідачем по справі не видавався наказ (накази) про встановлення і виплату позивачу по справі надбавку за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки.

Посилання відповідача на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, суд вважає необґрунтованими, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Також суд вважає безпідставними доводи відповідача на відсутність факту постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, оскільки останній працював з незначною кількістю таємних документів та зауважує, що в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. Обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості.

Оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, у зв`язку з чим вважає за необхідне зобов`язати відповідача встановити, нарахувати і виплатити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за періоди з травня 2018 по грудень 2020 року.

Щодо позовної вимоги визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за безпосередню роботу з шифрами за період з травня 2019 по грудень 2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, виплачується щомісячна надбавка до посадових окладів за безперервний стаж на шифрувальній роботі в таких розмірах: від 1 до 3 років - 10%, від 3 до 5років-15 %, понад 5 років-20%.

Надбавка поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, установлюється за умови наявності у цих осіб допуску до шифрів, який надається відповідно до вимог чинного законодавства.

До безперервного стажу на шифрувальній роботі для виплати надбавки зараховуються періоди безперервної шифрувальної роботи на штатних посадах, а також документально підтверджена шифрувальна робота поліцейських у центральних органах виконавчої влади, інших органах державної влади або військових формуваннях за умови перерви між призначеннями на посади не більше 6 місяців.

Надбавка поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, установлюється наказом по особовому складу на підставі подання керівника підрозділу спеціального зв`язку і виплачується одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. У поданні зазначається дата оформлення допуску до шифрів.

Виплата надбавки припиняється з дня скасування допуску до шифрів відповідно до вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено листом начальника ССЗ ГУНП в Харківській області Соболь А. від 08.10.2021 року № 98/119-36/01-2021 року ОСОБА_1 за час роботи в ССЗ ГУНП в Харківській області, було надано допуск до шифрів на підставі наказу від 10.05.2018 року № 36/1 дек, та скасовано на підставі наказу від 15.02.2021 року № 36/2 дек.

З листа начальника сектору спеціального зв`язку від 11.01.2022 року № 3/119-36/01-2022 вбачається, що в період з травня 2018 року по грудень 2020 року ОСОБА_1 не мав права та можливості працювати безпосередньо з шифрами на підставі розділу ІІ,ІV,V наказу МВС України " Про затвердження Інструкції з організації та забезпечення безпеки спеціальних видів зв`язку з ОВС і Національній гвардії України" від 14.08.2014 № 0012/ш.

Таким чином, надання права доступу до роботи із шифрами, ще не свідчить про здійснення особою функціональних обов`язків та завдань, при виконанні яких така особа працює на шифрувальній роботі.

Позивачем доказів постійної роботи із шифрами до суду не подано, позовна заява та матеріали справи таких даних не містять.

У зв`язку з тим, що надбавка поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, установлюється наказом по особовому складу, які в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за безпосередню роботу з шифрами за період з травня 2019 по грудень 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним способам захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2016,2017,2020 роках 135 діб відпусток; зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні у 2016, 2017, 2020 роках - 135 діб відпустки; визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за роботу в умовах режимних обмежень за період з травня 2018 по грудень 2020 року; зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень за період з травня 2018 по грудень 2020 року.

Водночас, суд зазначає, що позовні вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області грошової компенсації за невикористану відпустку за період 2016, 2017, 2020 роки - 135 діб у розмірі 62 209, 35 грн. та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 20% до посадових окладів за період з травня 2018 року по грудень 2020 року, у розмірі 16640,00 грн задоволенню не підлягають, оскільки наведений позивачем розрахунок не може бути врахований судом з огляду на обставини того, що нарахування зазначеної компенсації здійснюється саме відповідачем, який у даному випадку був роботодавцем відповідача.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання дій протиправними та стягнення грошової компенсації - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2016, 2017, 2020 роках 135 діб відпустки.

Зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні у 2016,2017,2020 роках 135 діб відпустки.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за роботу в умовах режимних обмежень за період з травня 2018 по грудень 2020 року.

Зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень за період з травня 2018 по грудень 2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко