Справа № 216/2825/22
Суддя: БУТЕНКО М. В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/2825/22
Провадження 2-аз/216/1/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 серпня 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В.,розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лозицького О.П. про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2022 року ОСОБА_2 поданий адміністративний позов до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовними вимогами: скасувати постанову від 28.07.22 року серії ПН МДН 003733, складену Начальником Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепановою Н.П., скасувати рішення від 28.07.22 року Начальника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепанової Н.П. про примусове повернення до країни походження або до третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_2 .

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 09.08.2022 року.

09.08.2022 року,представник позивача ОСОБА_2 адвокат Лозицький О.П., додатково подав до суду заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує наступним:

До розгляду судом справи по суті та до набрання законної сили рішенням суду у даній справі є необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Начальника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепанової Н.П. від 28.07.22 року про примусове повернення до країни походження або до третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_2 , про зобов`язання покинути територію України у термін до 26.08.2022 року.

Вважає, що у разі не забезпечення позову, в подальшому може бути істотно ускладнений ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 28.07.22 року стало знаходження позивача ОСОБА_2 на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Повідомляє суд, що протягом понад 20-ти років позивач тривалий час проживав в Україні, що підтверджується відмітками прикордонної служби України у його паспорті (копія додається).

З 2000 року позивач проживав однією сім`єю (у цивільному шлюбі) з ОСОБА_3 , у 2015 році позивач уклав шлюб з громадянкою України,- ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області), копія свідоцтва про шлюб додається.

В Україні позивач проживав у м. Кременчуці, з червня 2021 року по квітень 2022 року проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , зараз з реєстрації за вказаною адресою його зняли, фактичне моє місце проживання (перебування) на час подання цього позову - АДРЕСА_2 .

У січні 2021 року у Автозаводському районному відділі у м. Кременчуці управління Державної міграційної служби України у Полтавській області позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні строком до 1-го року. Після закінчення терміну дії цієї посвідки 28 січня 2022 року позивачем було зібрано необхідний пакет документів для отримання дозволу на імміграцію в Україну. 05 лютого 2022 року позивач подав заяву на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за номером 400040581 до Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці управління Державної міграційної служби України у Полтавській області. На руки позивачу було видано лише Пам`ятку для іноземця, який перебуває в процедурі оформлення дозволу на імміграцію, у якій зазначено, що дозвіл (чи відмова у його наданні) позивачу може бути наданий до 28.04.22 року, що його законне перебування в Україні закінчується 28 квітня 2022 року, а далі позивач повинен або виїхати за межі України, або звернутися із заявою про продовження строку перебування в Україні.

З початком 24 лютого 2022 року воєнних дій Російської Федерації проти України, позивача почали зупиняти на блок-постах де тривалий час проводилась перевірка його документів, після чого надавався дозвіл рухатись. Представники територіальної оборони, поліції щоразу нагадували, позивачу, що термін його перебування на території України закінчується 28 квітня 2022 року. Розуміючи, що термін за пам`яткою закінчується, позивач неодноразово звертався до Автозаводського районного відділу державної міграційної служби м.Кременчука та управління ДМС м. Полтави з проханням прийняти від нього документи та заяву, щоб продовжити перебування в Україні без виїзду за межі України. Працівники давали відповідь, що ніякого письмового підтвердження не можуть дати, заяву прийняти не можуть оскільки в зв`язку з воєнним станом не працюють відповідні реєстри, які дозволяють розглянути його заяву про дозвіл на імміграцію.

Але вбачається, що подані позивачем документи на імміграцію до України не розглядалися взагалі. Ні дозволу на імміграцію, ні відмови, ні вимоги подання нових документів на його адресу не надходило.

Позивач наголошує, що виїхати до РФ, починаючи з 24.02.22 року він не може, оскільки засуджує агресію Російської Федерації проти України, це небезпечно для його життя, та зараз взагалі відсутні пункти перетину кордону з Російською Федерацією.

28 липня 2022 року позивач прямував до батьків своєї дружини у с. Грушівку, Криворізького району. На виїзді з м. Апостолове його зупинили на блокпості та викликали працівника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області для перевірки його документів.

Після вивчення наданих позивачем документів Начальником Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепановою Н.П. було складено:протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 003741 (ч.1. ст. 293 КУПАП України), постанову про накладення адміністративного стягнення від 28.07.22 року серії ПН МДН 003733 (штраф 1700,00 грн.), рішення від 28.07.22 року про примусове повернення до країни походження або до третьої країни в строк до 26 серпня 2022 року громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як убачається з рішення про примусове повернення в країну походження, відповідач не встановив наявності обставин притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, перебування його в розшуку чи під слідством та судом в Україні на час ухвалення спірного рішення або раніше.

З наведених вище причин позивач не бажає покидати Україну, крім того підстав для винесення рішення про примусове повернення до країни походження не було, відтак спірне рішення винесене відповідачем є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що до ухвалення рішення у даній справі існує об`єктивний ризик настання негативних та неповоротних наслідків, а саме, повернення позивача до країни походження, що в свою чергу, може унеможливити у майбутньому виконання рішення суду. Вважає, що обраний ним спосіб забезпечення позову відповідає його предмету та вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення справи по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. При цьому, правомірність оскаржуваного рішення буде перевірена за наслідками розгляду по суті адміністративної справи в суді.

Статтею 153 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову може бути подана після подання позову та відкриття провадження.

Згідно ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

З наведеного вбачається, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд скасувати постанову від 28.07.22 року серії ПН МДН 003733, складену Начальником Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепановою Н.П., скасувати рішення від 28.07.22 року Начальника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепанової Н.П. про примусове повернення до країни походження або до третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_2 .

Отже, предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення Начальника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепанової Н.П. від 28.07.22 року про примусове повернення до країни походження або до третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_2 , застосування заходу забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акта, який оскаржується у судовому порядку в повній мірі відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України та застосування такого заходу забезпечення позову є саме тим заходом, який є співмірним із позовними вимогами та унеможливить ускладнення чи не виконання рішення суду, у разі задоволення або частково задоволення позову, і забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі визнання судом моїх прав та інтересів дійсно порушеними.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету та підстав позову, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення адміністративного позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150-154, 229, 241, 242, 243, 248, 294, 295, 297 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Російської Федерації про забезпечення адміністративного позову до Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області та Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 28.07.22 року Начальника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепанової Н.П. про примусове повернення до країни походження або до третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_2 - задовольнити.

Дію рішення від 28.07.22 року Начальника Апостолівського відділу Головного Управління Державної Міграційної служби України у Дніпропетровській області Черепанової Наталії Петрівни про примусове повернення в строк до 26.08.2022 року до країни походження або до третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 - зупинити.

Виконання ухвали з питання забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: М.В. БУТЕНКО