Справа № 461/880/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 461/880/22 пров. № А/857/10990/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Дутка І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача Рачкевич Н.В.

від відповідача Бойчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року (головуючий суддя Стрельбицький В.В., м.Львів) у справі № 461/880/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

07.02.2022 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову№ 6 від 27.01.2022 року винесену адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 496,20 гривень та витрати пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 2500 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та накладено штраф у розмірі 13600 гривень. Вважає постанову незаконною, безпідставною та протиправною, оскільки не визнає факт вчинення адміністративного правопорушення. Також, позивач зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, який б міг підтверджувати її винуватість. Зазначає, що 29 грудня 2021 року вона працювала в магазині ТОВ «АВІОН+», за адресою м. Львів, вул. К. Левицького, 4. Однак, продаж алкогольних напоїв неповнолітнім не здійснювала. Вказує, що ОСОБА_2 вона побачила вперше в приміщенні магазину, коли вона зайшла з працівником поліції. Стверджує, що будь яких алкогольних напоїв ОСОБА_2 не продавала. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 придбала алкоголь саме в ТОВ «АВІОН+» і що саме ОСОБА_1 відпустила даний товар. Зокрема, в матеріалах справи відсутній чек про продаж зазначеного алкогольного напою. Крім цього, в матеріалах справи відсутні протокол допиту неповнолітньої ОСОБА_2 чи її письмові пояснення.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року позов задоволено. Скасовано постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 6 від 27 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП. Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП направити на новий розгляд до адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. Стягнуто з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок. Стягнуто з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що саме позивач - ОСОБА_1 була присутньою на комісії і без жодних сумнівів підтвердила, що вона продала алкогольний напій, а також зазначила, що не просила пред`явити документи, які посвідчують особу покупця для встановлення її віку. На запитання адміністративної комісії відповідала чітко, зокрема підтвердила, що працює у цьому магазині та здійснює продаж алкоголю. Повідомила, що на її погляд особам, яким вона продала алкогольні напої були повнолітніми, а також зазначила, що не просила надати документи для встановлення віку покупця, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилась. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

27 січня 2022 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради було винесено постанову № 6, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 гривень.

Адміністративною комісією встановлено, що 29.12.2021 о 18.25 год. за адресою: м. Львів, вул. К. Левицького, ОСОБА_1 , будучи продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснила продаж однієї пляшки 0,75 літра вина «Ореанда Асті» з вмістом спирту 10,0-13,5% неповнолітній ОСОБА_2 , 2006 року народження, чим порушила правила торгівлі алкогольними напоями.

Згідно даної постанови, адміністративною комісією досліджено наступні матеріали справи: протокол серії ВАБ №794261 від 29.12.2021, рапорт від 29.12.2021, фотокопію закордонного паспорта із додатку «Дія» ОСОБА_1 , «фотокопію неповнолітньої особи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із додатку «Дія»», фотокопію ліцензії ДПСУ ГУ ДПС у Львівській області та повістки.

Крім цього, згідно постанови, на засіданні комісії позивач надала усні пояснення, зокрема підтвердила, що вона продала алкогольний напій, а також зазначила, що не просила пред`явити документи, які посвідчують особу для встановлення віку покупця.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення слід направити на новий розгляд до уповноваженого органу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад; 3) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами та Верховним Судом України; 4) органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженим на те цим Кодексом.

Відповідно до ст .217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексом, у межах наданих їм повноважень лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154,статтями 155,155-2,частиною другою статті 156,частинами першою-четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181,статтею 181-1,частиною першою статті 182,статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Частиною 2 статті 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст. 33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідачем в ході судового розгляду не надано належних та допустимих доказів, які в своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КУаАП. Так, згідно оскаржуваної постанови, фактично єдиними доказами на підставі яких адміністративна комісія дійшла висновку про наявність в діях ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КУаАП є протокол серії ВАБ №794261 від 29.12.2021 та рапорт працівника поліції від 29.12.2021. Як вбачається з протоколу серії ВАБ №794261 від 29.12.2021, в останньому зафіксовано лише обставини правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 , однак такий не містить відомостей про свідків події, зокрема даних щодо громадянки ОСОБА_2 , якій, відповідно до протоколу, було продано алкогольний напій. Крім цього, згідно вищевказаного протоколу, не вилучено жодних речей для тимчасового зберігання, зокрема алкогольного напою який нібито було реалізовано ОСОБА_2 , а матеріали справи не містять жодних доказів, які містять дані про товар та його характеристики або вартість, окрім протоколу та рапорту, що були складені працівниками поліції. З самої постанови та матеріалів справи, в тому числі протоколу, незрозуміло яким чином працівники поліції встановили факт продажу алкоголю. Більше того, незрозумілим з матеріалів справи залишається питання опитування неповнолітньої, оскільки пояснень в неї, у встановлений законом спосіб не відбиралось, а до матеріалів справи долучені лише копії документів, які встановлюють дані про її особу. В свою чергу, сам пособі рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що відповідає правовому висновку Касаційного адміністративного суду у справі №752/15787/16-а, постанова від 20.05.2020 року. Згідно оскаржуваної постанови та витягу з протоколу №3 засідання адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 січня 2022 року, позивач підтвердила, що продала алкогольний напій неповнолітній. При цьому зазначила, що не перевіряла документів у особи, якій його продала. Однак, позивач стверджує, що її слова були розтлумачені та відображені у оскаржувані постанові неправильно. Пояснення, які вона надала комісії у вищезазначених документах викривлені та не відповідають дійсності та фактичним обставинам. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні, окрім пояснень неповнолітньої ОСОБА_2 , яка фактично є єдиним свідком подій наведених у протоколі, відсутні касовий чи товарний чек про реалізацію алкогольного напою, з якого можна було б встановити в якого суб`єкта господарювання був придбаний товар.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

У даній категорії справ, відповідач має довести факт законності прийняття оскаржуваного рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №6 від 27 січня 2022 винесена без додержання вимог законності, за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення слід направити на новий розгляд до уповноваженого органу.

В частині правомірності стягнення рішенням суду першої інстанції судових витрат на користь позивача з відповідача, апеляційна скарга доводів не містить, а тому у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року у справі № 461/880/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 11 серпня 2022 року.