Справа № 240/2541/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Житомир справа № 240/2541/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому, з урахуванням уточнюючих позовних вимог, просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо невиплати всіх сум належних йому у день звільнення 27.12.2019 року, а саме: винагороди у розмірі 9149, 14 грн. по виконавчому провадженню №50220430;

- стягнути з Головного територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 27.12.2019 року по дату виплати 26.11.2020 року в сумі 88168,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року у справі №240/9353/20 адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області видати наказ про виплату старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 винагороди по виконавчому провадженню №50220430 у розмірі 9149,14 грн. та нарахувати і виплатити зазначену винагороду.

На виконання вказаного рішення суду, 26.11.2020 року, Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області проведено виплату коштів відповідно до рішення суду. Відмітив, що виплата коштів відповідачем здійснена із затримкою, у зв`язку із чим вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, згідно ст.117 Кодексу законів про працю України, що у свою чергу слугувало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Зауважив, що при звільненні з позивачем відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" та на підставі заяви було проведено остаточний розрахунок та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки. На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року позивачу 26.11.2020 було здійснено виплату винагороди в розмірі, зазначеною в рішенні суду з урахуванням податків та зборів. Представник відповідача вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №2274/1 від 24.12.2019 року ОСОБА_1 звільнено 27.12.2019 року із посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

18 грудня 2019 року позивач звернувся із заявою про виплату винагороди до голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якій зазначив, що ним було забезпечено часткове виконання наказу №906/1364/15, виданого 09.02.2016 Господарським судом Житомирської області, за результатами виконання якого фактично стягнуто: на користь стягувача (в тому числі з 08.11.2019 по 17.12.2019) - 457457,09 грн; виконавчий збір (в тому числі з 08.11.2019 по 17.12.2019) 45745,70 грн та витрати на проведення виконавчих дій 34618,25 грн. Зазначив, що зважаючи на те, що за період з 08.11.2019 по 17.12.2019 сума стягнення коштів становить 457457,09 грн, то розмір винагороди 2% від стягнутої суми складає - 9149,14 грн = (457457,09 х 2%).

На підставі викладеного та керуючись положеннями Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (далі - Порядок №643), позивач просив виплати йому винагороду у розмірі 9149,14 грн.

Однак, відповідачем не вжито заходів щодо прийняття рішення про відмову/чи задоволення поданої ОСОБА_1 заяви від 18.12.2019 про виплату винагороди у виконавчому провадженні.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача та зазначаючи, що має право на виплату винагороди у виконавчому провадженні, звернувся до суду за захистом свого порушеного права з відповідним адміністративним позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року у справі №240/9353/20 адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо неприйняття наказу про виплату старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 винагороди по виконавчому провадженню №50220430 у розмірі 9149,14 грн.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області видати наказ про виплату старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 винагороди по виконавчому провадженню №50220430 у розмірі 9149,14 грн та нарахувати і виплатити зазначену винагороду.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року у справі №240/9353/20 позивачу 26.11.2020 року проведено виплату коштів відповідно до рішення суду.

Позивач вважає порушеними свої права на отриманні усіх передбачених законодавством виплат при звільненні, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначено ст. 117 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Пленум) звернуто увагу судів на необхідність вжиття заходів до належного виконання вимог закону при розгляді справ про оплату праці, маючи на увазі, що судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з пунктом 20 Пленуму установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Так, у статті 116 КЗпП України йдеться про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні, в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зважаючи на те, що відповідач не провів з позивачем при звільненні своєчасний остаточний розрахунок, остання має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08.02.1995 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься банківська виписка по картковому рахунку позивача зі змісту якої слідує, що позивачу нараховано та виплачено винагороду 26.11.2020 року.

Отже, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за період з 28.12.2019 (наступного дня після звільнення позивача) до дня повної виплати винагороди, тобто до 26.11.2020 (включно).

Згідно наданого відповідачем розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , вбачається, що середньомісячна заробітна плата позивача у жовтні 2019 року нарахована у розмірі 8329,02 грн., відпрацьовано 22 робочих дня; у листопаді 2019 року нарахована у розмірі 5949, 30 грн., відпрацьовано 15 робочих днів; загальна сума складає 14278,32 грн., середньоденна заробітна плата складає 385,90 грн.

З огляду на викладене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 385,90 грн. (середньоденний заробіток) х 228 (кількість робочих днів за час затримки виплати) = 87985,20 грн.

Відтак, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом стягнення відповідної суми з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії).

Обчислення середньої заробітної плати, зокрема, у випадку вимушеного прогулу визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Підсумовуючи вищевикладене, суд, обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо невиплати всіх сум належних позивачу у день звільнення 27.12.2019 року та стягнення з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 28.12.2019 року по дату виплати 26.11.2020 року в сумі 87985,20 грн.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо невиплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення 27.12.2019 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 28.12.2019 року по дату виплати 26.11.2020 року в сумі 87985,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2022 року.

Суддя Р.М.Шимонович