Справа № 420/5914/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа №420/5914/21

адміністративне провадження № К/990/16678/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року,

додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року,

та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та 25 листопада 2021 року у справі № 420/5914/21 за позовом ОСОБА_1 до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора (далі ОГП) про визнання протиправним та скасування рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №122 від 24.11.2020 року про неуспішне проходження атестації у зв`язку з неявкою прокурора ОСОБА_1 ; зобов`язання уповноваженої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), створену на підставі наказу Генерального прокурора, призначити новий час (дату) проходження (складання) атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року позовні вимоги були задоволені.

Рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №122 від 24.11.2020 року про неуспішне проходження атестації у зв`язку з неявкою прокурора ОСОБА_1 - визнано протиправним та скасовано.

Зобов`язано уповноважену кадрову комісію з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), створену на підставі наказу Генерального прокурора, призначити новий час (дату) проходження (складання) атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року заяву позивача задоволено частково. Суд ухвалив додаткове рішення по адміністративній справі №420/5914/21 та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ОГП на користь позивачки понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень. У решті вимог було відмовлено.

Постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та від 25 листопада 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року були залишені без змін.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 11 січня 2022 року, від 18 лютого 2022 року, від 23 травня 2022 року та від 22 червня 2022 року касаційні скарги скаржника повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

30 червня 2022 року Офіс Генерального прокурора повторно подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2022 року визнано неповажними підстави пропуску Офісом Генерального прокурора строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року, та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та 25 листопада 2021 року, касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом надання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви, а також уточненої касаційної скарги із належним обґрунтуванням зазначеної відповідачем підстави касаційного оскарження судових рішень, визначеної частиною четвертою статті 328 КАС України, на якій подається касаційна скарга.

Належним чином завірену копію указаної ухвали скаржником отримано 26 липня 2022 року, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке надійшло на адресу Суду.

02 серпня 2022 року від скаржника до Верховного Суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку, в якій, серед іншого, викладено підстави щодо касаційного оскарження.

Так, заява про поновлення строку обґрунтована тим, що 24 грудня 2021 року скаржником подано касаційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року, та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та 25 листопада 2021 року. Однак, ухвалами Верховного Суду від 11 січня 2022 року, від 18 лютого 2022 року, від 23 травня 2022 року та від 22 червня 2022 року касаційні скарги скаржника повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. При цьому, вперше скаржник звернувся у строк, передбачений законом., в подальшому касаційні скарги, за твердженням заявника, подавались у найкоротші строки після їх повернення Верховним Судом.

При цьому, відповідач зазначає, що в ухвалі про повернення касаційної скарги скаржнику роз`яснено про повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної скарги.

За вищенаведених обставин, скаржник просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Розглянувши подану заяву, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Перевіряючи наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку та відхиляючи їх, Верховний Суд повторно зазначає, що неодноразове повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Крім того, обставини, за яких суд касаційної інстанції вже повертав попередні касаційні скарги, були безпосередньо пов`язані з організаційною діяльністю заявника (неналежне оформлення).

Водночас, організація роботи діловодства Офісу Генерального прокурора є суб`єктивними чинниками та, за відсутності об`єктивних підстав, що підтверджені належними та допустимими доказами, не є поважною підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки тривалість процедури оформлення документів безпосередньо залежить від ефективної роботи працівників і не свідчить про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Так, згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду Офіс Генерального прокурора вже неодноразово звертався до суду касаційної інстанції із касаційними скаргами, і ці скарги йому повернуто через те, що їхній зміст не відповідав вимогам статті 330 КАС України. Такі дії заявника свідчать про їхню формальність під час реалізації заявником права оскаржити судові рішення у касаційному порядку.

Верховний Суд також зазначає, що практика Європейського суду з прав людини стосується осіб, яким держава зобов`язана забезпечити дотримання певних гарантій. Так, положення Конвенції з прав людини та основоположних свобод спрямовані саме на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб від протиправних дій з боку держави, а тому не поширюються на державні органи влади, що саме і діють від імені держави і чий статус є превалюючим у правовідносинах із іншими особами.

Верховний Суд також відхиляє доводи заявника, з посиланням на перешкоди, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, так як від Офісу вимагалося конкретизувати обставини, що об`єктивно перешкоджали йому подати скаргу, натомість, визначення тимчасового місця дислокації керівництва та структурних підрозділів свідчить про продовження виконання функцій відповідачем, а також можливість подання касаційної скарги навіть за умови перебування працівників поза межами м. Києва та за відсутності доступу до наглядових проваджень, а скасування 14 квітня 2022 року наказу про визначення тимчасового місця дислокації дає підстави для висновку щодо можливості подання касаційної скарги відповідачем у розумні строки після отримання ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2022 року.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку на касаційне оскарження заявником не зазначено, тому Верховний Суд дійшов висновку про неповажність наведених відповідачем підстав для поновлення строку касаційного оскарження, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваних постанов суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло 7 місяців, у зв`язку із визнанням судом неповажними підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, та у силу положень пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки наведені скаржником підстави визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 329, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Офісу Генерального прокурора у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року, та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та 25 листопада 2021 року у справі № 420/5914/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова