Справа № 160/11095/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 серпня 2022 року Справа № 160/11095/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просить:

- визнати бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по невиплаті компенсації (грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 08 квітня 2022 року, протиправною;

-зобов`язати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію (грошове забезпечення) за службу в нічний час за період з 01 січня 2016 року по 08 квітня 2022 року в розмірі денного грошового забезпечення ОСОБА_1 за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу ОСОБА_1 з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по невиплаті ОСОБА_1 , додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з населенням з 01 січня 2021 року по 08 квітня 2022 року в розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до його грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з населенням з 01 січня 2021року по 08 квітня 2022 року в розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення ОСОБА_1

09.08.2022 року позивач надав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування заяви зазначено, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8- рп/2013 та, зокрема пункту 2.1 його мотивувальної частини, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Розглянувши заяви позивача про усунення недоліків, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви випливає, що наказом Департаменту патрульної поліції від 08 квітня 2022 року № 735 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 08 квітня 2022 року. Про звільнення зі служби в поліції позивач дізнався 12 липня 2022 року, отримавши від Департаменту патрульної поліції листа від 05 липня 2022 року за вих. № 5219/41/19/01-2022. На думку позивача, за час проходження служби за період з 01 січня 2016 року по 08 квітня 2022 року, йому протиправно не було виплачено грошове забезпечення за проходження служби у нічний час та за період з 01 січня 2021 року по 08 квітня 2022 року - додаткову доплату до його грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі №240/532/20.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Позивач не погоджується з невиплатою йому грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 квітня 2022 року за проходження служби у нічний час та за період з 01 січня 2021 року по 08 квітня 2022 року - додаткову доплату до його грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення.

Суд зазначає, що грошове забезпечення - є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримує грошове забезпечення щомісячно.

Таким чином, про порушення права, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом позивачу було відомо ще починаючи з січня 2016 року (щодо періоду з з 01 січня 2016 року).

До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 21.07.2022 року.

Отримання позивачем листа від 05.07.2022 року від Департаменту патрульної поліції не змінює момент, з якою позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Аналогічна позиція викладена в пункті 44 постанови Верховногь Суду від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19.

Отже, позивачем порушено місячний строк звернення до суду.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивачем не надано доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, наведені представником позивача в заяві доводи не спростовують цієї обставини; позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення.

Враховуючи зазначене, заява позивача про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає, а позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції має бути повернута позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар