Справа № 160/2170/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2022 року Справа № 160/2170/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку від 26.01.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/2170/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позовна заява була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позову.
02.03.2022 та 16.03.2022 на електронну адресу суду, на виконання вимог ухвали суду від 16.02.2022, від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, однак документ не було скріплено електронним підписом.
24.03.2022 на електронну адресу суду позивачем було надано квитанцію на підтвердження того, що ним було направлено заяву на усунення недоліків засобами поштового зв`язку на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2022, через канцелярію суду 29.03.2022 позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої він долучив заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду та поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2170/22, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
17 травня 2022 року до канцелярії суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог відповідач посилається на те, що 18 лютого 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 25 років, починаючи з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, однак наявний у позивача страховий стаж є меншим, ніж передбачено вказаною нормою права. Так, за наданими позивачем документами розраховано страховий стаж - 15 років 4 місяці 24 дні. До загального страхового стажу позивача не зараховано такі періоди його роботи: з 14.07.1982 по 17.06.1985, оскільки дата звільнення в трудовій книжці містить виправлення та неможливо прочитали назву підприємства на печатці при звільненні; з 08.07.1985 по 17.07.1986, оскільки неможливо прочитати назву підприємства на печатці при звільненні; з 27.09.1989 по 03.10.1990 , оскільки дата прийому та наказ проприйом в трудовій книжці містять виправлення; з 27.03.1990 по 14.08.1993, через те, що довідка №07-06/50 від 27.01.2021 містить кілька різних прізвищ ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ). За даними трудової книжки позивача до страхового стажу позивача не враховані періоди, які не відповідають вимогам Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників». Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, згідно з чинним законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
24 травня 2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач виклав позицію аналогічну наведеній ним у позовній заяві.
Ухвалою суду від 31.03.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та рішення про відмову в призначенні пенсії позивачеві.
24.05.2022 на виконання вимог ухвали суду від 31.03.2022 відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
18.02.2021 ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач) з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви позивачем надано: копію паспорта; копію ідентифікаційного номеру; копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ; копію військового квитка; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення ОК-5; довідку №07-06/50 від 27.01.2021; довідку №19 від 18.01.2021 та №21 від 19.01.2021.
Незгода позивача з відмовою відповідача зарахувати спірні періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 від 29.07.1993, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами п.2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 від 29.07.1993, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні норми містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом установлено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком надано трудову книжку серії НОМЕР_2 , яка містить записи №№13-16, 27 щодо спірних періодів роботи позивача, відповідно до яких останній (далі - мовою трудової книжки):
Детская поликлиника №7
- 14.07.1982 г. принят на должность шофера 3 класса (приказ №89 от 14.07.82 г.);
- 17.06.1985 г. освобожден от занимаемой должности по собственному желанию по ст. 37 КЗоТа (приказ №77 №1 от 17.06.1985 г.);
Детская поликлиника №1
- 08.07.1985 г. принят на должность санитара (приказ №87 №13 от 08.07.85 г.);
- переведен на должность шофера 3 класса (приказ №122 №21 от 02.11.85 г.);
- 17.07.1986 г. освобожден от занимаемой должности по собственному желанию по ст. 37 КЗоТа (приказ №103 №1 от 17.07.1986 г.);
- 27.09.1989 г. принят в члены колхоза « Восход » (пр. №7 от 10.10.89 г.);
- 03.10.1990 г. разрешен выход из членов колхоза « Восход » Волновахского района Донецкой области (05.10.1990 г. пр. №6);
Так, щодо спірних періодів роботи ОСОБА_1 з 14.07.1982 по 17.06.1985, з 08.07.1985 по 17.07.1986, з 27.09.1989 по 03.10.1990, які не зараховані відповідачем до загального трудового стажу позивача через наявність виправлень у датах, а також наявність недоліків у видимості (читабельності) печаток підприємства, якими завірені відповідні записи у трудовій книжці, суд зазначає таке.
У записі №14 трудової книжки ОСОБА_1 дійсно має місце виправлення, а саме, у місяці звільнення позивача з роботи, а саме: 17.06.1985р.
Крім того, у верхньому куті аркуша 10 міститься приписка (далі - мовою трудової книжки) - «исправлено на 06 месяц».
Водночас суд зауважує, що можливість внесення виправлень у записах в трудовій книжці передбачена наведеними приписами Інструкцій про порядок ведення трудових книжок і їх наявність не може свідчити про недостовірність такого запису, тим більше, що у цьому випадку і дата звільнення, і дата винесення наказу про звільнення позивача визначена саме - 17.06.1985р.
Крім того, сам факт роботи ОСОБА_1 у дитячій поліклініці №7 у цей період пенсійним органом не ставиться під сумнів, бо в іншій частині записи про цей період роботи є чіткими та без виправлень, завірені відповідною печаткою цього підприємства.
Також судом установлено, що запис №27 трудової книжки ОСОБА_1 дійсно має виправлення, а саме, у місяці прийняття позивача до членів колгоспу, а саме: 27.09.1989 р. (виправлено 7 на 9). Проте, з урахуванням того, що можливість внесення виправлень у записах в трудовій книжці передбачена приписами Інструкцій про порядок ведення трудових книжок і їх наявність не може свідчити про недостовірність такого запису, суд зауважує, що місяць початку періоду виправлений на більш пізній, аніж написано первинно.
Крім того, твердження пенсійного органу про наявність виправлень в наказі про прийом позивача до членів колгоспу не знайшов свого підтвердження, а запис №27 в цій частині не містить виправлення, а номер цього наказу (№7) сильніше наведено ручкою, аніж іншу його частину.
Окрім зазначеного, на переконання відповідача, нечіткий відтиск печатки (нечитабельність її змісту), проставленої на записах №14 та №16 трудової книжки позивача, позбавляє можливості підтвердити ці періоди роботи ОСОБА_1 .
Однак, суд не погоджується з такими доводами пенсійного органу, оскільки, як зазначалося вище, вказані записи у трудовій книжці позивача містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення з роботи ОСОБА_1 , не мають неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів.
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цих періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно спірних періодів роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх належною інформацією, яка місить у собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Відтак суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо незарахування періодів роботи позивача з 14.07.1982 по 17.06.1985, з 08.07.1985 по 17.07.1986, з 27.09.1989 по 03.10.1990, вказаних у трудовій книжці ОСОБА_1 , до його загального трудового стажу з підстав того, що вони заповнені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача з 14.07.1982 по 17.06.1985, з 08.07.1985 по 17.07.1986, з 27.09.1989 по 03.10.1990 підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до його загального трудового стажу, а тому неврахування відповідачем цих періодів до загального трудового стажу позивача є протиправним.
Щодо спірного періоду перебування ОСОБА_1 у членах колгоспу «Восход» в період з 27.03.1990 по 14.08.1993, який не зараховано відповідачем до загального трудового стажу позивача через те, що надана довідка №07-06/50 від 27.01.2021 містить кілька різних прізвищ ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ), суд зазначає таке.
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Так, надана до пенсійного органу трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 не містить записів про перебування позивача у членах колгоспу «Восход» у період з 27.03.1990 по 14.08.1993.
На підтвердження зазначеного періоду, позивачем до відповідача була надана архівна довідка №07-06/50 від 27.01.2021, видана архівним відділом Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області.
У довідці зазначено про те, що в архівному фонді колгоспу «Восход» села Багатир Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області значиться (мовою документа): Слушали: заявление ОСОБА_1 с просьбой принять его в члены колхоза. Решили: рекомендовать собранию уполномоченных колхозников принять ОСОБА_1 в члены колхоза. (протокол №6 від 27.03.1990 засідання правління колгоспу «Восход»). ІІІ. Слушали: об утверждении решений правления колхоза…27.03.90 №6…о приеме в члены колхоза. Решили: утвердить решения правления колхоза…27.03.90 №6 о приеме в члены колхоза нижеследующих лиц:….8. ОСОБА_1 …. (протокол №3 від 28.03.1990 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Восход»). І. Слушали: об утверждении решений правления колхоза за 1990 год о приеме в члены колхоза. Решили: утвердить решения правления колхоза за 1990 год о приеме в члены колхоза следующих граждан:….5. ОСОБА_1 …. (протокол №1 від 31.01.1991 року зборів уповноважених колгоспників колгоспу « Восход »). Слушали: заявление ОСОБА_1 с просьбой принять его в члены колхоза. Решили: рекомендовать собранию уполномоченных колхозников принять ОСОБА_1 в члены колхоза. (протокол №9 від 02.07.1991 року засідання правління колгоспу «Восход»). Слушали: заявление ОСОБА_1 с просьбой разрешить выход из членов колхоза. Решили: рекомендовать собранию уполномоченных колхозников разрешить ОСОБА_1 выход из членов колхоза и произвести с ним расчет согласно Устава колхоза. (протокол №14 від 14.08.1993 року засідання правління колгоспу «Восход»).
Отже, зазначена довідка дійсно містить кілька різних прізвищ ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ).
Водночас довідка свідчить і про те, що ці прізвища вказані у протоколах засідань правління та уповноважених колгоспників колгоспу «Восход», які позивачем не складались, а як зазначено вище, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, зокрема, документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
До того ж, відповідно до паспорта громадянина України, серія НОМЕР_3 , виданого Покровським РСГУ ГВС України у Дніпропетровській області 05 жовтня 2012 року, прізвище, ім`я та по-батькові позивача - ОСОБА_1 (російською мовою). Зазначена особа - ОСОБА_1 (позивач) і був звільнений з членів колгоспу.
Таким чином, архівна довідка №07-06/50 від 27.01.2021, видана позивачу архівним відділом Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області, має бути врахована відповідачем під час вирішення питання про призначенні пенсії позивачу.
Поряд з цим, вимоги ОСОБА_1 щодо зарахування періоду його роботи з 01.08.2005 по 25.12.2006 не підлягають задоволенню, оскільки є неконкретизованими, передчасними та спрямованими на захист ще не порушеного права, що суперечить статті 5 КАС України, у той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.
Так, судом установлено, що у трудовій книжці серії НОМЕР_2 містяться записи №32-33, відповідно до яких позивач працював:
- 01.08.2005 прийнятий на посаду водія 1 класу (н. №12 від 01.08.2005 р.);
- 25.12.2006 звільнений за власним бажанням (нак №24 від 25.12.2006 р.).
Крім того, судом зауважується, що у спірний період ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах як з ПП «Інтегра», згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 , так і з ТОВ «Геоїд», що підтверджується копією довідки від 05.02.2021.
Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
З аналізу наведеного вбачається, що на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 14.07.1982 по 17.06.1985, з 08.07.1985 по 17.07.1986, з 27.09.1989 по 03.10.1990, з 27.03.1990 по 14.08.1993; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 14.07.1982 по 17.06.1985, з 08.07.1985 по 17.07.1986, з 27.09.1989 по 03.10.1990, з 27.03.1990 по 14.08.1993 та повторно розглянути заяву позивача від 18.02.2021 про призначення пенсії передбаченої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періодів роботи з 14.07.1982 по 17.06.1985, з 08.07.1985 по 17.07.1986, з 27.09.1989 по 03.10.1990, з 27.03.1990 по 14.08.1993.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За викладених обставин, наведених положень чинного законодавства, суд зазначає про часткове задоволення позовних вимог у цій справі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на наведені положення процесуального закону, а також, часткове задоволення позовних вимог, на користь позивач за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 661,60 грн.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ).

Суддя Н.В. Кучугурна