Справа № 480/12004/21
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соп`яненка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.10.2021 посадовими особами Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в м. Суми по вул. Білопільський Шлях, 19 було проведено перевірку та складено Акт № 302450 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, що перевірка проводилась відносно транспортного засобу Рута, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу. Під час перевірки було виявлено порушення ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме під час надання послуг регулярних перевезень пасажирів за маршрутом № 56 "Хіммістечко - Ганнівка" перевізник не забезпечив водія документами, передбаченими ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", абз. 3 ч. 1 "перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду. Позивач зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для застосування до нього адміністративно - господарського штрафу, оскільки вказаний транспортний засіб хоч і належить йому, але перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумипастранс".
Просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №235191 від 03.11.2021; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 всі понесені ним судові витрати.
Представником відповідачів надано суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідно до Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.10.2021 №302450 (далі-Акт) виявлено порушення - під час надання послуг з регулярних перевезень пасажирів за маршрутом № 56 "Хіммістечко - Ганнівка" перевізник не забезпечив водія документами, передбаченими ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", абз. 3 ч. 1 "перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду.
Також, у відзиві на позовну заяву зазначено, що наявність договору оренди (найму) транспортних засобів не позбавляє позивача використовувати ці транспортні засоби для провадження господарської діяльності.
Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому проти доводів відповідача він заперечує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що за результатами рейдової перевірки транспортного засобу РУТА, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , посадовими особами Слобожанського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт та складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.10.2021 №302450 (далі акт перевірки).
Під час перевірки виявлено порушення - під час надання послуг з регулярних перевезень пасажирів за маршрутом № 56 "Хіммістечко - Ганнівка" перевізник не забезпечив водія документами, передбаченими ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", абз. 3 ч. 1 "перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (а.с. 5).
В Акті зазначено, що водій ОСОБА_2 відмовився надавати пояснення про причини порушень.
Посадовою особою Слобожанського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було винесено постанову № 235191 від 03.11.2021 про застосування адміністративно- господарського штрафу, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративно - господарський штраф у розмірі 17 000 грн. (а.с.6).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001, відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
На виконання вимог статті 6 Закону № 2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Відповідно до статті 29 Закону № 2344-ІІІ автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Згідно з пунктом 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 3 Порядку №1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.
Згідно з пунктом 22 Порядку №1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Суд зазначає, що перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, визначений статтею 39 Закону №2344-III.
Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Згідно із частиною другою 39 Закону №2344-III, документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.
Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Так, під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для складання акту від 08.10.2021 стало те, що в ході перевірки транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , на момент перевірки були відсутні документи передбачені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково - касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду. З цього приводу водій, який здійснював перевезення, зауважень не зазначено, оскільки останній відмовився від дачі пояснень про причини порушень.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
У паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 278 паспорт автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень оформлюється на строк дії договору про перевезення пасажирів між замовником послуг та перевізником.
Пунктом 4.2 Порядку № 278 передбачено, що у разі продовження строку дії договору про перевезення паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень переглядається комісією, зазначеною в пункті 2.9 розділу II цього Порядку, на відповідність умовам перевезень. За результатами перегляду комісія складає акт про можливість подальшого застосування паспорта, який підшивається до паспорта маршруту.
Відповідно до пункту 5.1 Порядку паспорт маршруту регулярних перевезень перевізника, який за результатами конкурсу не отримав права на обслуговування маршруту або з яким розірвано договір про організацію перевезень чи анульовано дозвіл на перевезення пасажирів, є нечинним.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування здійснюється ліцензованим перевізником, який визначається на конкурсних засадах. Відносини між перевізником та замовником (організатором) перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування регулюються строковим договором.
Згідно з абзацом 4 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2005 року № 2806-IV "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.
Таким чином, дозвіл на перевезення пасажирів є документом дозвільного характеру, за відсутності якого позивач не має права здійснювати господарську діяльність з надання послуг перевезення пасажирів на міжміському міжобласному маршруті загального користування.
Разом з тим, виходячи із аналізу приписів статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність передбачена цією нормою за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільних перевізників.
Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
В позові позивач стверджує, що транспортний засіб РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з 06.10.2021 був переданий в оренду ТОВ "СУМИПАСТРАНС".
На підтвердження зазначеного факту позивач надав суду договір оренди (найму) транспортних засобів від 06.10.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П. та який зареєстровано в реєстрі за №3134 (а.с.10).
Суд встановив, що на дату проведення рейдової перевірки транспортний засіб РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував в користування для здійснення перевезення пасажирів ТОВ "СУМИПАСТРАНС", що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач жодним чином не довів, що перевізником був позивач, тобто, що позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд робить висновок про незаконність застосування адміністративно-господарських штрафу до позивача, а відтак постанова №235191 від 03.11.2021 є протиправною та належить до скасування.
У позовні заяві представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складають: 908 грн. - сплачений судовий збір та 6000 грн. витрат на правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Кузнєцовим Артемом Сергійовичем (далі - адвокат, Кузнєцов А.С.).
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 04.11.2021, укладеного між адвокатом Кузнєцовим А.С. та позивачем (далі - Договір), Довідка про детальний опис робіт адвоката, необхідний для надання правової допомоги ОСОБА_1 , квитанція про оплату адвокату 6 000 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії СМ №000637 від 12.11.2019 та ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії ВМ №1019369 (а.с.18-22).
Згідно п.1.1 Договору виконавець зобов`язується надавати Замовнику будь - яку кількість консультацій, організовувати проведення претензійно - позовної роботи, надавати Замовнику правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в будь - яких судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, представляти інтереси Замовника та здійснювати його захист в правоохоронних органавх, пов`язаних з захистом прав та інтересів Замовника у зв`язку з притягненням до адміністартивно - господарської відповідальності за Постановою №235191 від 03.11.2021, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Також, з п. 4.1 Договору передбачено, що вартість послуг має фіксований розмір та складає 6 000 грн. В матеріалах справи міститься копія квитанції про сплату 6000 грн.
Таким чином, з урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Крім того, суд вважає за необхідне також стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 908 грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №235191 від 03.11.2021.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко