Справа № 640/23683/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 640/23683/20

адміністративне провадження № К/990/18930/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № 640/23683/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність, стягнення заробітної плати,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач), у якому просив визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка наказом Генерального прокурора від 27.12.2019 № 358 з 02.01.2020 перейменована в Офіс Генерального прокурора, зобов`язати останнього вчинити певні дії та стягнути середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо невиплати ОСОБА_1 , вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора здійснити ОСОБА_1 виплату вихідної допомоги в порядку статті 44 Кодексу законів про працю України у розмірі середнього місячного заробітку на момент звільнення;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 за час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні відшкодування у розмірі одного середнього місячного заробітку на момент звільнення;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19 липня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № 640/23683/20.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували положення статей 116, 117 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, скаржник зазначає, що у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 в справі №686/20491/19, від 29.09.2020 в справі №826/1659/17, від 29.11.2021 в справі №815/42/16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 викладено правовий висновок щодо неможливості одночасного застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійного стягнення середнього заробітку.

У вказаних постановах Верховний Суд дійсно зазначив, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Водночас, у цій справі, як зазначає скаржник та встановлено Судом, рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача (яке було предметом розгляду у справі №640/23666/19) до теперішнього часу не набрало законної сили, що вказує на нерелевантність висновків Верховного Суду у справах №686/20491/19, №826/1659/17, №815/42/16, №755/12623/19 до обставин цієї справи.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зі змісту касаційної скарги також вбачається, що скаржник посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України указує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, а саме: від 31.03.2021 у справі №320/2449/20, від 11.02.2021 у справі №420/4115/20, від 23.12.2020 у справі №560/3971/19, від 18.02.2021 у справі №640/23379/19, від 17.03.2021 у справі №420/4581/20, від 21.01.2021 у справі №260/1890/19.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен вмотивовано обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Також необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права, або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Водночас скаржником не обґрунтовано наявності відповідних підстав для відступу від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №320/2449/20, від 11.02.2021 у справі №420/4115/20, від 23.12.2020 у справі №560/3971/19, від 18.02.2021 у справі №640/23379/19, від 17.03.2021 у справі №420/4581/20, від 21.01.2021 у справі №260/1890/19.

Так, скаржник указує, що Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі № 820/1119/16 було викладено інші правові висновки щодо статей 40, 41 КЗпП України, проте Суд зазначає, що правовідносини у справі № 820/1119/16 не є подібними із цією справою та відповідно не свідчить про наявність іншої правової позиції Верховного Суду щодо застосування відповідних норм при вирішенні аналогічних спорів.

Суд також критично оцінює посилання скаржника на відкриття касаційних проваджень у справах №№ 300/2000/20, 420/4887/20, 640/3778/20, 600/690/20-а, оскільки у цих справах Судом вже прийнято постанови та викладені у них Судом правові висновки відповідають правовій позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №320/2449/20, від 11.02.2021 у справі №420/4115/20, від 23.12.2020 у справі №560/3971/19, від 18.02.2021 у справі №640/23379/19, від 17.03.2021 у справі №420/4581/20, від 21.01.2021 у справі №260/1890/19.

Водночас Судом установлено, що доводи касаційної скарги зводяться виключно до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Таким чином, підстави, визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України для відкриття касаційного провадження, Судом не встановлені.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За таких обставин клопотання про зупинення виконання судового рішення Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № 640/23683/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська