Справа № 300/6058/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 300/6058/21

адміністративне провадження № К/990/20230/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №300/6058/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України, відповідач-1), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (далі - ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, відповідач-2) (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області) (далі - ГУ ДКС України, третя особа), в якому просив:

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 01 квітня 2020 року по 26 червня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» №294-IX від 14 листопада 2019 року;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Івано-Франківській області провести перерахунок суддівської винагороди, обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року, а також виплату недоотриманої частини з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Болехівського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 26 червня 2020 року (за винятком днів відпустки, лікарняних) із застосуванням статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Зобов`язано ТУ ДСА України в Івано-Франківській області провести перерахунок суддівської винагороди судді Болехівського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 26 червня 2020 року, обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України і статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплату недоотриманої частини з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТУ ДСА України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу ТУ ДСА України в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі №300/6058/21 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Болехівського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 26 червня 2020 року (за винятком днів відпустки, лікарняних) із застосуванням статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Стягнуто з ДСА України на користь ОСОБА_1 грошову суму у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 26 червня 2020 року у розмірі 74685,95 грн, з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ДСА України звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ДСА України зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 25 липня 2017 року у справі № 804/3790/17, від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17 та висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20, від 22 червня 2021 року у справі № 260/3598/20, від 29 липня 2021 року у справі № 340/1727/20, від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020, 28 липня 2021 року у справі № 340/1901/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 160/12182/20, від 09 вересня 2021 року у справі № 340/120/5243/20-а, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/15370/20.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Однак, скаржник посилаючись на висновки у справах № 804/3790/17, №686/23445/17, № 340/1916/20, № 260/3598/20, № 340/1727/20, № 520/13014/2020, № 340/1901/20, № 160/12182/20, № 340/120/5243/20-а, № 160/15370/20 не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справі за подібними відносинами із цією справою.

ДСА України лише зазначило про постанови Верховного Суду, проте не указало норми щодо яких Судом висловлено відповідний висновок та не конкретизувало в чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, обмежившись цитатою з постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/23445/17, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 з подальшим його тлумаченням.

Отже, подаючи касаційну скаргу скаржником не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначеної, зокрема пунктом 1 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судом обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судового рішення - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №300/6058/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько