Справа № П/811/579/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 серпня 2022 року

м. Київ

справа № П/811/579/16

адміністративне провадження № К/990/19062/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № П/811/579/16 (2-ап/811/11/17) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про стягнення коштів та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Світловодської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Кіровоградській області (далі Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди.

08 вересня 2021 року рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 29088,59 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти.

В іншій частині вимог позову відмовлено у задоволенні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10322,99 грн.

10 листопада 2021 року додатковим рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року :

- зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати компенсацію за невикористані дні відпусток ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти.

- зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17.

На вказане додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 25 липня 2022 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 13 жовтня 2021 року у справі №803/130/16, від 6 серпня 2021 року у справі №805/1692/17-а, від 20 квітня 2021 року у справі №817/1269/17, від 13 травня 2020 року у справі №814/2148/16, від 12 січня 2021 року у справі №1540/4122/18, від 15 грудня 2021 року у справі №161/3482/21.

При цьому, скаржник акцентує увагу на зазначених постановах Верховного Суду та не доводить, що правовідносини у цій справі та у справах №803/130/16 №805/1692/17-а №817/1269/17, №814/2148/16, №1540/4122/18, №161/3482/21 є подібними.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Також в касаційній скарзі позивачем також зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо оскарження в одній апеляційній скарзі одночасно двох процесуальних документів - рішення суду і додаткового рішення суду першої інстанцій, не зважаючи на те, що аналіз статей 252, 293, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України не дає підстав для висновку про те, що законом не передбачена ця можливість.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Також в касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, не дослідив зібрані у справі докази.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Подана касаційна скарга позивача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення позивачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № П/811/579/16 (2-ап/811/11/17) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про стягнення коштів та моральної шкоди- повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова