Справа № 380/16752/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/16752/21 пров. № А/857/6963/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року, прийняте суддею Карп`як О.О. в м.Львові, у порядку письмового провадження, у справі № 380/16752/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Департаменту патрульної поліції України середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 13 785,00 грн.; стягнути з Департаменту патрульної поліції України відшкодування моральної шкоди у розмірі 22000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що він до 07.08.2018 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України. Відповідач не проводив своєчасно розрахунок за службу в нічний час та індексацію грошового забезпечення. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 380/3603/21 Департамент патрульної поліції України зобов`язано виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 11.11.2015 по 31.12.2017 та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017. Вказує, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні зі служби, позивач набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та на стягнення моральної шкоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 4637 грн.

У задоволенні решти позовних відмовлено.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір на суму 454,00 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Судом першої інстанції не застосовано Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159), який підлягав застосуванню, відтак невірно обчислено суму компенсації.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України до 07.08.2018 року. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 380/3603/21 Департамент патрульної поліції України зобов`язано виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 11.11.2015 по 31.12.2017 та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017. Рішення суду виконано 20.08.2021.

Таким чином, станом на день звільнення позивача зі служби, відповідач не провів з ним розрахунок щодо виплати доплати за службу в нічний час та індексації доходів, на які позивач мав право, що підтверджується рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 380/3603/21.

Позивач вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, звернувся до суду з вказаним позовом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідач протиправно на момент звільнення позивача не виплатив всі належні йому суми, а відтак, порушено норми статті 116 КЗпП України та відповідно до статті 117 цього Кодексу є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки, виходячи з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення з урахуванням індексації, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм вказує, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що на виконання рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 380/3603/21 Департамент патрульної поліції 20.08.2021 нарахував та виплатив доплату за службу в нічний час та індексацію доходів на суму 4595,00 грн.

Відповідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача виходячи з принципу пропорційності є стягнення на його користь 4637,00 грн як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахунок який проведено виходячи з довідки управління Департаменту патрульної поліції від 20.01.2021, відповідно до якої розмір грошового забезпечення позивача за два календарні місяці перед звільненням (07.08.2018) 16446,70 грн. Відтак, середньоденне грошове забезпечення становить 278,75 грн.

Період затримки розрахунку при звільненні складає 1109 днів, а загальна сума середнього грошового забезпечення за цей період становить 309133,75 грн (278,75 грн х 1109 день).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки сума виплаченої з затримкою індексації грошового забезпечення та доплати за нічний час (4595 грн.) є значно меншою від нарахованого позивачем середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні (309133,75 грн.), то слід застосувати принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. При цьому погоджується із проведеним розрахунком.

Таким чином, сума яка підлягає стягненню становить 4637 грн.

Щодо покликання апелянта на не застосування Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (Порядку № 159), то таке колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з усталеної судової практики даної категорії справ.

Рішення в частині відмови в задоволенні стягнення моральної шкоди позивачем не оскаржено.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі № 380/16752/21, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін