Справа № 200/18908/21
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 року Справа№200/18908/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Відповідач 1) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії позивачеві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 8 грудня 2021 року із зарахуванням до страхового стажу позивача періодів роботи з 18 жовтня 1983 року по 23 квітня 1986 року з урахуванням записів в трудовій книжці серія НОМЕР_1 записи під номерами № 9, 10.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що положеннями статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне страхування визначено, що починаючи з 1 січня 2021 року право на призначення пенсії за віком мають жінки після досягнення 61 року за наявності необхідного стажу в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. При цьому основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відповідальність за ведення якої покладено на роботодавця. Проте пенсійний орган протиправно відмовив у призначені пенсії, пославшись на відсутність необхідного стажу роботи, що обумовлено не зарахуванням періоду роботи у зв`язку із недоліками у заповненні трудової книжки, а саме: посиленим наведенням номеру наказу про прийняття на роботу. Позивач вказав, що виявлені недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи у разі відсутності у відповідача доказів, які б спростували факт роботи на підприємстві.

3 лютого 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відзив на адміністративний за змістом якого просив відмовити у задоволення позовних вимог. Відповідач вказав, що заява позивача про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та саме цим органом прийнято спірне рішення. Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача про призначення пенсії та не вирішувало питання щодо наявності/відсутності підстав для призначення пенсії, а лише направило позивачеві повідомлення про відмову в призначенні пенсії, позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії задоволенню не підлягає.

Відповідач -2 відзив на адміністративний позов не надав.

Положеннями частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд розцінює неподання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання даного позову.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 3 лютого 2022 року вирішено залучити до участі у справі другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, повторно витребувати докази по справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 8 грудня 2021 року звернулася до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача, за екстериторіальністю, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 9 грудня 2021 року №56 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, відповідно до вказаного рішення, згідно наданих документів, вік заявника 60 років, необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років, страховий стаж особи становить 24 роки 8 місяців 16 днів.

При цьому до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 18 жовтня 1983 року по 23 квітня 1986 року оскільки в трудовій книжці міститься виправлення в наказі про прийняття, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29 липня 1993 року.

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Так, частиною 1 статті 26 вказаного Закону визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , що видана на ім`я ОСОБА_1 , позивач у спірний період працювала:

- 18 жовтня 1983 року прийнята в ОРС Докучаєвського флюсодоломітного комбінату продавцем (Наказ №195к від 13 жовтня 1983 року, запис №9);

- 23 квітня 1986 року звільнена за власним бажанням (Наказ №86к від 29 квітня 1986 року).

Дослідивши вказані записи, суд зазначає, що номер наказу про прийняття позивача на роботу від 13 жовтня 1983 року №195к містить наведення цифри «9», проте будь-які виправлення у записі не встановлено. Чуть більше наведення власноручного запису не може вважатися виправленням.

При цьому слід зазначити, що у період оформлення трудової книжки ОСОБА_1 порядок ведення трудових книжок визначали постанова Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 6 вересня 1973 № 656 Про трудові книжки робочих і службовців (далі Постанова № 656) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162).

Абзацом 1 пункту 13 Постанови № 656 було передбачено, що при звільненні робочого чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботу на цьому підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою.

Аналогічні вимоги були установлені абзацом 1 пункту 4.1. Інструкції № 162.

При цьому абзаци 1-2 пункту 18 постанови № 656 визначали, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, відповідальність за правильність заповнення трудових книжок покладалася на керівника або відповідальну особу підприємства, установи чи організації, а не на працівника.

Тобто, будь-які наведення, не можуть спричиняти для позивача негативні наслідки у вигляді недійсності відповідних записів у трудовій книжці, тому, вказаний вище період роботи, протиправно не зарахований до страхового стажу позивача.

Суд вважає, що відомостей зазначених в трудовій книжці позивача достатньо для встановлення факту роботи ОСОБА_1 продавцем в ОРС Докучаєвського флюсодоломітного комбінату у період з 18 жовтня 1983 року по 23 квітня 1986 року.

Слід зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, посилання відповідача на виправлення в номері відповідного наказу керівника про прийняття позивача на роботу, судом до уваги не приймаються, оскільки по-перше: будь-яких виправлень судом не встановлено, по-друге: заповнення трудової книжки з порушенням Інструкції не є провиною позивача та не може позбавляти останнього права на зарахування зазначеного періоду до страхового стажу та призначення пенсії.

Отже, спірне рішення відповідачем прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що призвело до порушення пенсійних прав позивача.

На підставі викладеного, суд вважає, що порушене право позивача на призначення пенсії за віком підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення та ураховуючи, що заява позивача була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 8 грудня 2021 року із урахуванням висновків суду.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області лише було направлено повідомлення про відмову в призначенні пенсії та ураховуючи, що цей орган не розглядав заяву позивача, підстави для зобов`язання останнього повторно розглянути заяву про призначення пенсії відсутні. Відтак позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволенню не підлягають.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанцій про сплату судового збору, позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 9 грудня 2021 року №56 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 18 жовтня 1983 року по 23 квітня 1986 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв