Справа № 460/15732/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2022 року м. Рівне №460/15732/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати дії відповідача щодо відмови виплати ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з не зарахуванням до страхового спеціального стажу проходження служби в лавах армії СРСР - фельдшером; роботи у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги; роботи у Рокитнівскій райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення; періоду проходження інтернатури та роботи лікарем анестезіологом в подвійному розмірі; 2) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового спеціального стажу ОСОБА_1 періоди проходження служби в лавах армії СРСР - фельдшером; роботи у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги; роботи у Рокитнівскій райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення; періоду проходження інтернатури; роботи лікарем анестезіологом в подвійному розмірі та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому з 03 грудня 2021 року призначена пенсія за віком. Загальний страховий стаж складає більше 35 років. А тому він має право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В січні 2022 року позивач звернувся до відповідача заявою про здійснення виплати грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю у позивача 35 років страхового стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач не погоджується з такою відмовою та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що стаж роботи позивача на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік 28 днів. Також зауважив, що період служби позивача з 14.04.1981 по 07.05.1983 не зараховується до стажу, який дає право на нарахування та виплату спірної допомоги, оскільки Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 року №385, військові частини не передбачено. Також відповідач зауважив, що позивач працював, зокрема, у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги з 21.03.1981 по 03.04.1981; у Рокитнівській райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення з 06.06.1983 по 22.08.1983. Відомості про час перебування (не перебування) у відпустках без збереження заробітної плати за вказані періоди у матеріалах електронної пенсійної справи позивача відсутні, у зв`язку з цим вказані періоди не зараховані до стажу роботи, який дає право на отримання спірної грошової допомоги. Тобто, у позивача відсутній необхідний страховий стаж тривалістю не менше 35 років. З огляду на наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини встановлені судом:

ОСОБА_1 з 03 грудня 2021 року призначена пенсія за віком.

В 2022 році позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії за віком.

Листом від 20 квітня 2022 року №55183-4803/Ч-02/8-1700/22 відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті спірної грошової допомоги. Повідомив позивача, що страховий стаж позивача на роботах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 становить 31 рік 28 днів, а саме періоди роботи: у Сарненській центральній районній лікарні з 06.08.1990 по 31.08.1992 року, у вузловій лікарні ст. Сарни з 15.09.1992 по 04.05.1998 роки; у Рокитнівському медичному училищі з 01.06.1998 по 09.09.1999 роки, з 29.09.1999 по 08.10.2003 роки; в КНП «Рокитнівська БЛІЛ» з 09.10.2003 по 31.10.2021 роки. Разом з тим, період роботи з 14.04.1981 року по 17.05.1983 року не зараховується до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, позаяк позивач у цей період працював у військовій частині. Також зауважив, що згідно із записами трудової книжки позивача, останній працював, зокрема, у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги з 21.03.1981 по 03.04.1981; у Рокитнівській райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення з 06.06.1983 по 22.08.1983, однак, вказаний період не зарахований через відсутність відомостей про час перебування (не перебування) у відпустках без збереження заробітної плати за вказані періоди.

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі- Закон №1058).

Статтею 8 Закону №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту вказаної норми слідує, що законодавець уповноважив саме Кабінет Міністрів України визначати порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.

На час виникнення спірних правовідносин постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, із змінами та доповненнями, є чинною та не скасованою, а тому підлягає застосуванню відповідачем, як суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, для отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають бути дотримані такі вимоги:

- особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років;

- на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років на таких посадах;

- особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Так, позивач станом на дату звернення до відповідача з заявою про призначення та виплату спірної допомоги досяг 60-річного віку, з 03 грудня 2021 року йому призначена пенсія вперше. Також, відповідачем не заперечується, що на день досягнення пенсійного віку позивач працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Разом з тим, відповідач заперечує наявність у позивача необхідного страхового стажу (35 років) для призначення та виплати спірної допомоги.

Відповідачем не заперечується наявність у позивача страхового стажу - 31 рік 28 днів.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року.

Відповідно до Порядку обчислення стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, роботи на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів освіти, охорони здоров`я, та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі- Перелік №909) передбачено, що до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в місяцях територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ).

Аналогічне положення містить ст. 48 КЗпП України.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 (дата заповнення - 21 березня 1981 року):

Запис №1 від 21.03.1981 року - зарахований на посаду фельдшера відділення швидкої допомоги Оржівської центральної лікарні (наказ №50-2 від 20.03.1981 року);

Запис №2 від 03.04.1981 року - звільнений з займаної посади в зв`язку з проходженням служби в рядах Радянської армії (наказ №77 від 02.04.1981 року);

Запис б/н від 10.04.1981 року, 06.05.1983 року - служба в лавах Радянської армії на посаді фельдшера (військовий квиток серії НК НОМЕР_4);

Запис №5 від 06.06.1983 року - зарахований на посаду медсестри дитячого відділення

Рокитнівської райлікарні (наказ №74-л §1 від 06.06.1983 року);

Запис №6 від 22.08.1983 року - звільнений з посади у зв`язку зі вступом до ВНЗ (наказ №116-л §2 від 22.08.1983 року);

Запис №14 від 01.08.1989 року - зарахований для проходження інтернатури по анестезіології до Сарненської центральної районної лікарні (наказ №346-к від 17.07.1989 року);

Запис №15 від 06.08.1990 року - зарахований на посаду лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення (наказ №456-к від 02.08.1990 року);

Запис №16 від 31.08.1992 року звільнений з займаної посади за власним бажанням (наказ №418-к від 31.08.1992 року);

Запис №17 від 15.09.1992 року - прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога-реаніматолога у Вузлову лікарню ст. Сарни (наказ №358 від 15.09.1992 року);

Запис №18 від 01.04.1994 року - прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога-реаніматолога за контрактом №2 з 01.04.1994 року по 01.04.1999 року (наказ №65 від 31.03.1994 року);

Запис №19 від 04.05.1998 року - звільнений за власним бажанням: ст. 38 КЗпП України (наказ № 61 від 04.05.1998 року);

Запис №24 від 15.08.2003 року - прийнятий лікарем-анестезіологом відділення анестезіології і реанімації на 0,5 ставки по сумісництву (наказ №64-к §4 від 13.08.2003 року);

Запис №25 від 07.10.2003 року - прийнятий на роботу лікарем-анестезіологом відділення анестезіології і реабілітації Рокитнівської центральної райлікарні (наказ №78-к §1 від 07.10.2003 року);

Запис №26 від 29.01.2019 року - Рокитнівську ЦРЛ перейменовано в КНП «Рокитнівська ЦРЛ» (наказ №2-н §1 від 29.01.2019 року);

Запис №27 від 16 січня 2021 року КНП «Рокитнівська ЦРЛ перейменована в КНП «Рокитнівська БЛІЛ» (наказ №1-н §1 від 15.01.2021 року).

Даючи оцінку доводам позивача щодо не зарахуванням періоду роботи фельдшером у лавах армії СРСР (з 10.04.1981 року по 06.05.1983 року) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі № 450/3061/16-а.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Судом встановлено, що за даними трудової книжки 03.04.1981 року позивача було звільнено з посади фельдшера у зв`язку з призовом до лав Радянської армії (порядковий запис № 2 у трудовій книжці позивача).

Таким чином, оскільки позивач на момент призову на строкову військову службу працював за фахом, тобто на посаді, яка давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, і був звільнений з даної посади саме у зв`язку з призовом на військову службу, тому суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зарахування часу проходження військової служби позивачем до спеціального стажу.

Щодо не зарахування до стажу роботи позивача періодів роботи у Рівненській центральній районній лікарні фельдшером відділення швидкої допомоги (з 21.03.1981 року по 03.04.1981 року), у Рокитнівській райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення (з 06.06.1983 року по 22.08.1983 року), у зв`язку з відсутністю відомостей про час перебування (не перебування) позивача у відпустках без збереження заробітної плати за вказані періоди, суд виходить з наступного.

Записами №1,2,5,6 трудової книжки позивача підтверджується, що позивач у спірний період перебував у трудових відносинах.

Відповідачем вищезазначені записи трудової книжки позивача не оспорювалися. Зворотного суду не доведено.

Суд зауважує, що відповідач при розгляді питання призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача в частині соціального забезпечення.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів трудової діяльності до страхового стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги відповідач не надав будь-якої оцінки записам трудової книжки щодо періодів роботи позивача у Рівненській центральній районній лікарні фельдшером відділення швидкої допомоги (з 21.03.1981 року по 03.04.1981 року), у Рокитнівській райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення (з 06.06.1983 року по 22.08.1983 року).

Крім того відповідач, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав ненадання відомостей про перебування у відпустках без збереження заробітної плати не врахував тієї обставини, що Порядком №1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати. Враховуючи те, що під час перебування у короткотермінових відпустках без збереження заробітної плати так чи інакше позивач продовжував перебувати у трудових відносинах із роботодавцем, зазначені періоди мають бути включені до страхового стажу, тому правові підстави для виключення цих періодів із спеціального стажу відсутні.

Щодо не зарахування періоду проходження інтернатури позивачем, не зарахування періоду роботи позивачем лікарем анестезіологом у подвійному розмірі, слід зазначити наступне.

Згідно записів трудової книжки (№ НОМЕР_2 ), позивач в період з 01.08.1989 року по 30.06.1990 року позивач проходив інтернатуру по анестезіології в Сарненській центральній районній лікарні, працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у реанімаційному відділенні у періоди з 06.08.1990 року по 31.08.1992 року, з 15.09.1992 року по 04.05.1998 року та з 07.10.2003 по 31.10.2021 року.

Записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Період проходження інтернатури також підтверджується посвідченням Тернопільського медичного інституту від 28.06.1990 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Разом з тим, позивачем зазначено, що вказані періоди відповідачем зараховані в одинарному розмірі, що не заперечується відповідачем згідно зі змісту заяв по суті.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Таким чином, посада, на якій працював позивач у період, щодо якого виник спір, дає право останньому на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Водночас відповідачем було протиправно не зараховано позивачу такий стаж у подвійному розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

З огляду на те, що відмова відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу згідно з пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ґрунтувалася на відсутності у позивача необхідного спеціального стажу (35 років), то з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" також підлягають до задоволення.

Зважаючи на вище викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови виплати ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з не зарахуванням до страхового та спеціального стажу період проходження служби в лавах армії СРСР - фельдшером (з 10 квітня 1981 року по 06 травня 1983 року); роботи у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги (з 21 березня 1981 року по 03 квітня 1981 року); роботи у Рокитнівскій райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення (з 06 червня 1983 року по 22 серпня 1983 року); періоду проходження інтернатури та роботи лікарем анестезіологом в подвійному розмірі (з 01 серпня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 06 серпня 1990 року по 31 серпня 1992 року, з 15 вересня 1992 року по 04 травня 1998 року, з 07 жовтня 2003 року) та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового та спеціального стажу ОСОБА_1 періоди проходження служби в лавах армії СРСР - фельдшером (з 10 квітня 1981 року по 06 травня 1983 року); роботи у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги (з 21 березня 1981 року по 03 квітня 1981 року); роботи у Рокитнівскій райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення (з 06 червня 1983 року по 22 серпня 1983 року); періоду проходження інтернатури та роботи лікарем анестезіологом в подвійному розмірі (з 01 серпня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 06 серпня 1990 року по 31 серпня 1992 року, з 15 вересня 1992 року по 04 травня 1998 року, з 07 жовтня 2003 року) та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 992,40грн, сплачена відповідно до квитанції від 06 травня 2022 року № 9, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови виплатити ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з не зарахуванням до страхового та спеціального стажу період проходження служби в лавах армії СРСР - фельдшером (з 10 квітня 1981 року по 06 травня 1983 року), роботи у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги (з 21 березня 1981 року по 03 квітня 1981 року), роботи у Рокитнівскій райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення (з 06 червня 1983 року по 22 серпня 1983 року), періоду проходження інтернатури та роботи лікарем анестезіологом в подвійному розмірі (з 01 серпня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 06 серпня 1990 року по 31 серпня 1992 року, з 15 вересня 1992 року по 04 травня 1998 року, з 07 жовтня 2003 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового та спеціального стажу ОСОБА_1 періоди проходження служби в лавах армії СРСР - фельдшером (з 10 квітня 1981 року по 06 травня 1983 року); роботи у Ровенській центральній райлікарні на посаді фельдшера відділення швидкої допомоги (з 21 березня 1981 року по 03 квітня 1981 року); роботи у Рокитнівскій райлікарні на посаді медсестри дитячого відділення (з 06 червня 1983 року по 22 серпня 1983 року); період проходження інтернатури та роботи лікарем анестезіологом в подвійному розмірі (з 01 серпня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 06 серпня 1990 року по 31 серпня 1992 року, з 15 вересня 1992 року по 04 травня 1998 року, з 07 жовтня 2003 року) та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 серпня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк