Справа № 380/24815/21
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань поновлення процесуальних строків

08 серпня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Чаплик І.Д.,

секретар судового засідання Посмітюх К.Т.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Білоус А.І.,

розглянув у підготовчому засіданні у місті Львові клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та заяву представника позивача про поновлення строку на звернення до суду у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 11.07.2018 року № в частині застосування штрафу у сумі 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення до позивача застосовано штрафні санкції за здійснення реалізації 22.09.2017 горілки «Горілочка пшенична» за ціною 76 грн. при мінімальній роздрібній ціні 79,55 грн.. Позивач зазначає, що вказане порушення виявлено не за результатами перевірки по факту її здійснення на місці торгівлі в приміщенні магазину, а за результатами перевірки баз даних АІС «Податковий блок». Вказує, що в дійсності такої реалізації нею не проводилося, оскільки в продажі такої горілки не було, що підтверджується актами звірки та накладними, а на касі помилково було вибито чек від 22.09.2017 на горілку «Горілка пшенична» замість «Горілка на березових бруньках», ціна якої і була 76 грн., Позивач зазначає, що факт такої помилки вже було встановлено при здійсненні перевірки податковим органом за період з 13.02.2017 по 23.10.2017, за результатами якої складено акт перевірки від 23.10.2017. На підставі вказаного акту перевірки від 23.10.2017 до позивача було застосовано штрафні санкції в розмірі 1460 грн., про що складено податкове повідомлення-рішення і такий штраф позивачем сплачено. Вказує, що пояснення з даного приводу нею надавалися податковому органу, які, на її переконання, мали бути враховані останнім, а тому підстави для прийняття оскаржуваного рішення були відсутні.

За змістом позовної заяви позивач також зазначає, що про оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 11.07.2018 року № вона дізналася лише з відзиву податкового органу від 20.09.2021 на позовну заяву про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 13.09.2018 за №98908-17 під час розгляду в суді справи №380/11267/21. Вказує, що оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не отримувала, а тому просить поновити строк звернення з даним позовом, покликаючись на поважні причини його пропуску, що позбавило позивача можливості своєчасно заявити даний позов до суду.

Ухвалою від 28.12.2021 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду належним чином засвідчених документів, читабельних та належної якості.

Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.03.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що згідно баз даних АІС «Податковий Блок» встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме: горілка «Горілочка» 0,5л, 40% об., по ціні реалізації 76,00 грн. за пляшку 22.09.2017, чим порушено вимоги постанови КМУ від 30.10.2008 за №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями), а саме: здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв. Відповідач зазначає, що від надання письмових пояснень, підписання акту перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовилась, для ознайомлення з матеріалами фактичної перевірки, надання пояснень та документів щодо фактів, викладених в акті, до податкового органу не прибула, а тому ГУ ДФС у Львівській області 11.07.2018 року було прийнято податкове повідомленнірішення № на підставі акта перевірки №13/551/4000/ НОМЕР_1 від 26.06.2018 року та за даними інформаційних баз контролюючого органу.

04.03.2022 представник відповідача також подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято за результатами складеного при перевірці акту перевірки №13/551/4000/ НОМЕР_1 від 26.06.2018, при якій позивач була присутня, здійснювала з податковим органом переписку щодо зафіксованих в акті перевірки порушень, а отже знала і могла довідатися про існування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Представник відповідача також зазначає, що на адресу позивача було направлено як оскаржуване рішення, так і податкову вимогу від 13.09.2018 за №98908-17, сформовану, в тому числі, із спірної суми заборгованості, яка була предметом спору у справі №380/11267/21, що свідчить про обізнаність позивача про існування спірного рішення та пропуск строку звернення до суду без поважних причин.

Представником відповідача також подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що дана справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин.

Ухвалою від 18.04.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача та перейшов до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання та витребував в Головного управління Державної податкової служби у Львівській області належним чином засвідчені дані про направлення позивачу податкового повідомлення-рішення рекомендованим листом з відміткою про вручення з метою вирішення питання про поновлення строків звернення до суду, яке вирішено розглянути в судовому засіданні з врахуванням поданих доказів.

16.05.2022 розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою представників сторін.

03.06.2022 на адресу суду від Головного управління Державної податкової служби у Львівській області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів у справі.

03.06.2022 на адресу суду надійшло заперечення позивача щодо долучених податковим органом доказів.

06.06.2022 розгляд справи відкладено з метою витребування від сторін доказів у справі, зокрема, щодо адреси реєстрації та здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , а також доказів, на яку адресу направлялася податковим органом інша поштова кореспонденція позивачу.

15.07.2022 на адресу суду від Головного управління Державної податкової служби у Львівській області повторно надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з аналогічних підстав.

18.07.2022 розгляд справи відкладено за клопотанням представника податкового органу, яке надійшло до суду 15.07.2022, в зв`язку з чим продовжено підготовче засідання.

01.08.2022 розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою представника податкового органу.

У підготовчому засіданні позивач заяву про поновлення строку звернення до суду підтримала та просила суд її задовольнити. В підтвердження адреси реєстрації та здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а також направлення податковим органом поштової кореспонденції за вказаною адресою подала суду відповідні докази, які суд ухвалив долучити до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні представник відповідача проти поданої заяви заперечив, підтримав клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, зазначених у ньому. Вважає, що позивачу було відомо про оскаржуване податкове повідомлення-рішення з огляду на факт здійснення перевірки та отримання позивачем оскаржуваного рішення та податкової вимоги.

Розглянувши клопотання представників сторін з питань строку звернення до суду, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вищенаведені правові положення свідчать, що законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому, приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Так, п.102.1 ст.102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.17 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України слідує, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

При цьому, у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №640/20468/18 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловивши правову позицію про те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки.

Разом з цим, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 (адміністративне провадження №К/9901/19455/20) дійшов висновку, що аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Верховний Суд у складі судової палати вважає, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 (адміністративне провадження №К/9901/19455/20), з урахуванням наведеного відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював наступний правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Разом з тим, у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.

Водночас, предмет спору, в межах якого здійснювався касаційний перегляд, не давав можливості у вказаній адміністративній справі здійснити відступлення від існуючого до цього правозастосування щодо тривалості строку звернення до суду у випадку судового оскарження податкових повідомлень-рішень (рішень про застосування штрафних санкцій) без використання досудового порядку вирішення спору, яке продемонстровано у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а, та зводилось до наявності у платника податків права на звернення до суду з таким позовом протягом встановлених пунктом 102.1 статті 102 ПК України 1095 днів з моменту отримання такого рішення.

Вирішуючи це питання, судова палата Верховного Суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 (адміністративне провадження №К/9901/30170/21) зазначила, що стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, при цьому ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження). Отже, у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України. Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19, судова палата Верховного Суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 (адміністративне провадження №К/9901/30170/21) відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та сформулювала такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

При цьому, суд зауважує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 (адміністративне провадження №К/9901/19455/20) наголошував на тому, що суди повинні уникати випадків скасування законних рішень, ухвалених відповідно до усталеної на той час судової практики, лише на тій підставі, що станом на час розгляду справи змінилось юридичне тлумачення відповідної норми права. Зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Також судова палата акцентувала увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

У справі, що розглядається, позивач звернулася до суду з позовом 20 грудня 2021 року, тобто до зміни судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду.

Також, податкові правовідносини, які виникли у даному випадку та набули характеру спірних, стосуються правомірності податкового повідомлення-рішення від 11.07.2018 року № , яке було винесено до зміни такої судової практики, а позивач, в силу неотримання цього податкового повідомлення-рішення, фактично був позбавлений можливості довідатися про їх існування і дізнався про їх винесення лише 20.09.2021 після ознайомлення з відзивом від 20.09.2021 податкового органу на позовну заяву про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 13.09.2018 за №98908-17 під час розгляду в суді справи №380/11267/21.

При цьому, існування спірного податкоого повідомлення-рішення та його чинність безпосередньо впливає на майнові права позивача, бо станом на теперішній час у судовому порядку вирішується питання щодо оскарження податкової вимоги, яка сформована на його підставі.

Незважаючи на те, що відповідач правильно визначився із темпоральними межами процесуального строку, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, залишення позовної заяви без розгляду за встановлених у цій справі обставин та із застосуванням нової судової практики через пропуск строку звернення до суду з позовом є проявом надмірного формалізму, що є неприпустимим, оскільки на момент виникнення податкових правовідносин, які виникли та набули характеру спірних, та на момент звернення до суду сталою була судова практика щодо тривалості строку звернення до суду з позовом про скасування рішень про визначення грошових зобов`язань у 1095 днів, на врахування якої небезпідставно сподівався позивач.

Суд наголошує на висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 та від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20, про те, що після ухвалення цієї постанови суди повинні уникати формального підходу при застосуванні її висновків, зокрема не допускати випадків скасування судових рішень з мотивів пропуску строку звернення до суду, ухвалених відповідно до усталеної на той час судової практики, лише на тій підставі, що станом на час ухвалення судового рішення змінилось тлумачення Верховним Судом відповідної норми права з цього питання.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 судова палата наголошувала, що при обчисленні шестимісячного строку звернення до суду у подібних до цієї справах, суди повинні звертати особливу увагу на момент початку перебігу цього строку і в кожній конкретній справі вирішувати питання про наявність/відсутність підстав вважати його пропущеним, а так само наявність/відсутність підстав вважати такий строк пропущеним з поважних причин.

Усталеною є практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Так, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

У цій справі позивач доводить свою позицію про поважність причин пропуску нею строку звернення до суду тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не отримувала, про його існування дізналася лише з відзиву від 20.09.2021 податкового органу на позовну заяву про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 13.09.2018 за №98908-17 під час розгляду в суді справи №380/11267/21. Водночас, за позицією відповідача, податкова вимога направлялася на зареєстровану адресу позивача, тому вважається належним чином врученою. Крім цього, зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято за результатами складеного при перевірці акту перевірки №13/551/4000/ від 26.06.2018, при якій позивач була присутня, здійснювала переписку з податковим органом щодо зафіксованих в акті порушень, а отже знала і могла довідатися про існування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При дослідженні питання належного повідомлення позивача про наявність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд виходить з передбачених абзацом шостим пункту 42.4 статті 42 ПК України положень, за якими у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, за загальним правилом повернення повідомлення про вручення поштового відправлення з причиною повернення «за закінченням терміну зберігання» позбавляє можливості платника податку посилатися у відповідному спорі на обставини невручення йому відповідних документів, якщо буде встановлено, що такі документи були направлені на визначену платником при взятті на облік адресу.

Як з`ясовано судом, оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 11.07.2018 року № було направлено поштовим повідомленням про вручення на адресу 81743. Львівська область, село Рогізно. Однак, за змістом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Така ж адреса вказувалася і на неї направлялися наявні в матеріалах справи інші листи Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в тому числі, з приводу спірної перевірки. Наведене свідчить про те, що позивача не було належним чином повідомлено про прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи податкового органу про те, що позивач могла довідатися про існування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, таке було прийнято за результатами складеного при перевірці акту перевірки №13/551/4000/ НОМЕР_1 від 26.06.2018, при якій позивач була присутня, та здійснювала переписку з податковим органом щодо зафіксованих в акті порушень, є лише припущеннями, які не можуть враховуватися судом.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі Іліан проти Туреччини встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі №569/16060/17 роз`яснив, що у визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою. При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що обов`язковою умовою для залишення адміністративного позову без розгляду є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також враховує, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду, слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, §36, суд дійшов висновку, що право доступу до правосуддя є однією із невід`ємних складових права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції. У цьому ж рішенні (§35) ЄСПЛ зазначив, що було б немислимо, щоб частина перша статті 6 Конвенції містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій в цивільних справах і не захищала в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися цими гарантіями доступу до суду. Ступінь доступу, який надає національне законодавство, також повинен бути достатнім для забезпечення «права на суд», беручи до уваги принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право доступу було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити дію, яка становить втручання у його права (рішення ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, §36).

Щодо обмеження права доступу до правосуддя, у рішенні по справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (рішення від 12 липня 2001 року у справі Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany, §44), ЄСПЛ зазначив, що при цьому повинно бути забезпечено, що застосовані вимоги не обмежують або не зменшують доступу до суду особи таким чином або в такій мірі, що порушується сама суть цього права. Крім того, обмеження не буде сумісним з ч.1 ст.6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Крім того, у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» (рішення від 9-го жовтня 1979 року у справі Airey v. Ireland, §24) ЄСПЛ вказав, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права, які є практичними та ефективними. Особливо це стосується права доступу до суду з огляду на визначне місце, яке в демократичному суспільстві належить праву на справедливий судовий розгляд. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Зважаючи на наведене та враховуючи, що наданими позивачем доказами підтверджено факт того, що про існування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вона дізналася лише 20.09.2021 після ознайомлення з відзивом від 20.09.2021 податкового органу на позовну заяву про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 13.09.2018 за №98908-17 під час розгляду в суді справи №380/11267/21, суд доходить висновку, що причини пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 11.07.2018 року № , вказані позивачем у заяві про його поновлення, є поважними, отже, такий строк підлягає поновленню. Натомість, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись статтями 121- 123, 243, 248, 256, 293 КАС України, суд,-

ухвалив:

заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 строку звернення до суду із заявою у справі до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 11.07.2018 року № .

Поновити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 11.07.2018 року № .

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 10.08.2022.

Суддя Чаплик І.Д.