Справа № 280/3308/22
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 серпня 2022 року Справа № 280/3308/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б), Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 168)

про: визнання протиправними і скасування рішень суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

23.05.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому позивач із урахуванням уточнень просить:

визнати протиправним та скасувати протокол відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» та зменшення розміру пенсійної виплати позивача до 2 200,00 грн.;

зобов`язати відповідача 1 перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

зобов`язати відповідача 1 встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 7 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2021;

зобов`язати відповідача 1 встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 8 255,23 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022;

стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями органу державної влади, у розмірі 50 000,00 грн.;

стягнути з відповідача 1 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.;

зобов`язати відповідача 1 подати до суду звіт про виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду даної позовної заяви;

розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Марцих Я.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1084241 від 27.04.2022.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 (головуючий суддя Бойченко Ю.П.) було зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років з 01.07.2018. Листом від 25.01.2019 № 33/Л-9 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повідомило позивача про здійснення перерахунку його пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Поряд із цим, у січні 2022 року відповідач 1 письмово поінформував позивача про виникнення у останнього переплати у сумі 85,92 грн. за період з 01.01.2021 по 31.01.2022 внаслідок приведення пенсійної справи позивача у відповідність. Крім того, позивачу було запропоновано у добровільному порядку повернути вказані кошти. Листом відповідача 1 від 25.01.2022 № 0800-0504-8/6968 позивача було повідомлено про виникнення відповідної переплати у сумі 112 729,36 грн. за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 внаслідок приведення пенсійної справи у відповідність. Вказані кошти позивачу було запропоновано повернути у добровільному порядку. У подальшому, відповідач 1 переглянув матеріали пенсійної справи позивача та здійснив обчислення його пенсії відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 за двоскладовою формулою.

Такі дії відповідача 1 позивач вважає протиправними, оскільки зміни до ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внесені Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», якими керувався відповідач 1, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин через те, що позивач набув право на нарахування пенсії раніше, ніж зазначений вище Закон набрав чинності. Крім того, з посиланням на низку постанов Кабінету Міністрів України, що стосуються перерахунку пенсій шляхом застосування коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, представник позивача обстоює позицію, що розмір пенсії позивача станом на 01.01.2021 повинен був становити 7 300,37 грн., а станом на 01.03.2022 8 255,23 грн. Обґрунтовуючи протиправність рішення відповідача 1 стосовно нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн., позивач зауважив, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання, або у випадку подання страхувальником недостовірних даних. Відповідних доказів відповідачем 1 в оскаржуваному рішенні не було наведено. Крім іншого, представник позивача стверджує, що в результаті протиправних дій відповідача 1 в частині зменшення належної до виплати позивачу пенсії останньому була заподіяна моральна шкода, яку представник позивача оцінює в 50 000,00 грн. На думку представника позивача, така шкода має бути компенсована за рахунок Державного бюджету України. Також представник позивача просить стягнути на користь свого довірителя витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем було усунено недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

20.06.2022 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 22545 від 20.06.2022), в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями органу державної влади, у розмірі 50 000,00 грн., оскільки вказана вимога не узгоджується з нормативно визначеною компетенцією безпосередньо відповідача 2. Натомість, виконання судових рішень про стягнення з Державного бюджету України шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення своїх повноважень є прерогативою державної казначейської служби України. Також, представник відповідача 2 зауважив, що в матеріалах справи відсутні розрахунки розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану позивачу при визнанні протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень, на думку представника відповідача 2, має нести відповідач 1.

30.06.2022 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 24592 від 30.06.2022), в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки підставною для звернення до суду з даною позовною заявою стала незгода позивача з діями/бездіяльністю відповідача 1 під час виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2019 по справі № 0840/3009/18. Тобто, спірні правовідносини, на думку представника відповідача 1, між сторонами вже були вирішені та перейшли до стадії виконання судового рішення. Представник відповідача 1 зауважив, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 по справі № 280/4469/19, а також у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15 та від 21.12.2020 по справі № 440/1810/19. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування протоколу відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн. представник відповідача 1 зазначив, що в ході приведення пенсійної справи позивача у відповідність виникла переплата сум пенсії у розмірі 112 729,36 грн., починаючи з 01.07.2018 по 31.01.2022, про що позивача було повідомлено листами від 06.01.2022 № 0800-0504-8/1058 та від 25.01.2022 № 0800-0504-8/6968. Окремо було акцентовано увагу на тому, що суми переплати пенсії з позивача не утримувались. Також, представник відповідача 1 зазначив, що фактично позов обґрунтований незгодою позивача з розрахунком пенсії за двоскладовою формулою. Між тим, порядок розрахунку громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентований ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 2 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Застосування вказаних правових норм має здійснюватись у нерозривному зв`язку.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 7 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2021, та у розмірі 8 255,23 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022, представник відповідача 1 зазначив, що вказане питання належить до виключної компетенції Пенсійного фонду України. Також, представником відповідача 1 акцентовано увагу суду на тому, що позивач не надав доказів приниження його честі та гідності безпосередньо відповідачем 1. Розмір відповідного відшкодування жодним чином не вмотивований. Непідтвердженою, на думку представника відповідача 1, також є заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, представник відповідача 1 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 1 зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 27.06.2002. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 01.12.2011.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році ІІІ категорії, у зв`язку з чим з 13.05.2001 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV) (а.с.36).

Пенсія позивачу призначена із зниженням загальновстановленого пенсійного віку на 10 років, що передбачено ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон України від 28.02.1991 № 796-XII), як особі, яка працювала у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 незалежно від кількості робочих днів, а з 01.07.1986 по 31.12.1986 не менше 5 календарних днів (а.с.36).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 (головуючий суддя Бойченко Ю.П.) було частково задоволено позов позивача до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, а саме зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років з 01.07.2018 (а.с.36-38).

07.12.2018 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 набрало законної сили.

Листом від 25.01.2019 № 33/Л-9 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повідомило позивача, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 йому здійснено перерахунок пенсії з 01.07.2018 та, відповідно, збільшено пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років (а.с.24).

У травні 2019 року позивач звернув до примусового виконання виконавчий лист по справі № 0840/3009/18, виданий Запорізьким окружним адміністративним судом 17.05.2019 (а.с.32). Так, постановою від 29.05.2019 ВП № 59225141 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінов І.В. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі № 0840/3009/18, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 17.05.2019 (а.с.32).

Поряд із цим, постановою державного виконавця від 26.07.2019 виконавче провадження ВП 59225141 було закінчено. Вказана постанова обґрунтована тим, що відповідач 1 перерахував та виплатив позивачу пенсію за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши виплату за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років з 01.07.2018 у відповідності з рішенням від 21.11.2018 № 27. Залишок суми внаслідок перерахунку виплачено на користь позивача у розмірі 268,50 грн., разом з основною сумою пенсії у грудні 2018 року (а.с.33).

06.01.2022 відповідач 1 склав та направив позивачу лист № 0800-0504-8/6968, в якому поінформував останнього, що з 01.12.2021 по 31.01.2022 у нього виникла переплата пенсії у сумі 85,92 грн. у зв`язку з приведенням пенсійної справи у відповідність. Про факт переплати свідчить протокол відділу опрацювання пенсійної документації № 1 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Також, позивачу було запропоновано повернути вказану суму переплати пенсії у добровільному порядку шляхом написання відповідної заяви (а.с.23).

18.01.2022 відповідач 1 за результатами перерахунку пенсії склав Протокол за період з 01.07.2018 по 31.01.2022, згідно з яким сума надмірно виплаченої позивачу пенсії за вказаний період складає 112 729,36 грн. (а.с.34-35).

Листом від 25.01.2022 № 0800-0504-8/6968 відповідач 1 повідомив позивача, що з 01.07.2018 по 31.01.2022 у нього виникла переплата пенсії у сумі 112 729,36 грн., що підтверджується протоколом відділу опрацювання пенсійної документації № 1 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Враховуючи викладене, позивачу відповідно до ст. 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV повторно було запропоновано повернути вказану суму переплати пенсії у добровільному порядку (а.с.29).

08.02.2022, у зв`язку зі зменшенням відповідачем 1 в односторонньому порядку розміру пенсійної виплати позивачу з 5 348,10 грн. (розмір отримуваної позивачем пенсії у період з березня 2021 року по грудень 2021 року, а.с.34) до 2 220,00 грн. (розмір пенсії позивача після перерахунку, а.с.39) останній звернувся до відповідача 1 із заявою-скаргою, в якій просив, зокрема, надати: роз`яснення щодо законних підстав зменшення розміру пенсії з 5 348,00 грн. до 2 200,00 грн.; копії протоколів щодо переплати пенсії у розмірі 85,92 грн. та 112 729,36 грн. відповідно; детальні (щомісячні) розрахунки нарахованої переплати; скасувати нараховану позивачу заборгованість у розмірі 112 729,36 грн. (а.с.21).

Листом від 11.04.2022 № 3385-2198/П-02/8-0800/22 відповідач 1 поінформував позивача про те, що розмір виплачуваної йому пенсії з 01.07.2018 на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 складав 3 672,84 грн. У ході проведених в січні 2022 року контрольних заходів було встановлено, що розмір пенсії позивача було визначено невірно, тому матеріали пенсійної справи переглянуто шляхом обчислення розміру такої пенсії за двоскладовою формулою.

Отже, як зазначив відповідач 1, за підсумком двох складових розмір пенсії позивача склав 2 200,00 грн., а з 01.03.2022 2 300,00 грн., де: 168,00 грн. розмір пенсії за першою складовою з обмеженням; 1 403,93 грн. розмір пенсії за другою складовою (заробіток 11 780,86 грн. * 0,11917 коефіцієнт стажу); 193,32 грн. доплата за понаднормовий стаж 18 років (1 074,00 грн. * 18%); 113,88 грн. додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесених до ІІІ категорії; 54,87 грн. доплата до мінімальної пенсійної виплати (1 934,00 грн.); 366,00 грн. доплата індексації з 01.03.2022 до 2 300,00 грн. Таким чином, на думку відповідача 1, розмір пенсії позивача розрахований згідно з рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18.

Також у листі від 11.04.2022 № 3385-2198/П-02/8-0800/22 відповідачем 1 зауважено, що про суми переплат, виявлених в ході приведення пенсійної справи у відповідність, позивача повідомлялось листами від 06.01.2022 № 0800-0504-8/1058 та від 25.01.2022 № 0800-0504-8/6968. Крім того, відповідач 1 надіслав позивачу виписку з розпорядження про перерахунок пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії позивача (а.с.19).

Оцінюючи правомірність протоколу відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн., а також рішення відповідача 1 від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» та зменшення розміру пенсійної виплати позивача до 2 200,00 грн., суд виходить із такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 28.02.1991 № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII (в редакції на момент призначення позивачу пенсії) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки 20 років, жінки 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки 10 років і більше, жінки 7 років 6 місяців і більше не вище 85 процентів заробітку.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII (в редакції з 11.10.2017) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки 20 років, жінки 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки 10 років і більше, жінки 7 років 6 місяців і більше не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах ч. 2 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.

Слід зазначити, що Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Так, за приписами ч. 2 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.

Отже, вбачається що редакція ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII до 11.10.2017 передбачала пільгове нарахування понаднормового стажу без умови призначення пенсії згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.

Так, судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році ІІІ категорії, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 15.07.2005 (а.с.48). Пенсія позивачу була призначена із зниженням загальновстановленого пенсійного віку на 10 років, що передбачено ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII (а.с.36). Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 (головуючий суддя Бойченко Ю.П.) було зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років з 01.07.2018 (а.с.36-38). Вказане судове рішення набрало законної сили 07.12.2018.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.07.2018 та, відповідно, збільшило її розмір за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, про що позивача було проінформовано листом від 25.01.2019 № 33/Л-9 (а.с.24). У зв`язку з добровільним виконанням пенсійним органом рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 також було закінчено виконавче провадження, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінова І.В. від 26.07.2019 ВП 59225141 (а.с.33). В січні 2022 року позивач отримав від відповідача 1 лист від 06.01.2022 № 0800-0504-8/6968, в якому наголошено, що з 01.12.2021 по 31.01.2022 у позивача виникла переплата пенсії у сумі 85,92 грн. внаслідок приведення його пенсійної справи у відповідність. Зокрема, позивачу було запропоновано повернути вказану суму переплати пенсії у добровільному порядку шляхом написання відповідної заяви (а.с.23).

18.01.2022 відповідач 1 за результатами перерахунку пенсії склав Протокол за період з 01.07.2018 по 31.01.2022, згідно з яким сума надмірно виплаченої пенсії за вказаний період складала 112 729,36 грн. (а.с.34-35). У лютому 2022 року відповідач 1 шляхом надсилання позивачу листа від 25.01.2022 № 0800-0504-8/6968 зазначив про формування надмірно виплаченої позивачу пенсії за період 01.07.2018 по 31.01.2022 у сумі 112 729,36 грн. (а.с.29). Отже, з посиланням на положення ст. 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, позивачу повторно було запропоновано добровільно повернути вказану суму переплати пенсії (а.с.29).

Суд також з`ясував, що у січні 2022 року відповідач 1 в односторонньому порядку зменшив розмір пенсії позивача з 5 348,10 грн. (а.с.34) до 2 220,00 грн. (а.с.39), що стало підставою для подання позивачем відповідачу 1 відповідної скарги (а.с.21). Листом від 11.04.2022 № 3385-2198/П-02/8-0800/22 відповідач 1 розтлумачив позивачу, що у ході проведених в січні 2022 року контрольних заходів пенсійним органом був виявлений факт невірного обчислення при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 розміру пенсії позивача, у зв`язку з чим матеріали пенсійної справи позивача були переглянуті. Як наслідок, обчислення розміру пенсії позивача було здійснено відповідачем 1 із застосуванням двоскладової формули (а.с.19).

Таким чином, за підсумком двох складових розмір пенсії позивача склав 2 200,00 грн., а з 01.03.2022 2 300,00 грн. (а.с.19).

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що правовою підставою для призначення позивачу як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС пенсії мало місце в період дії первинної редакції ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, яка регламентувала пільгове обчислення понаднормативного стажу без обов`язкової умови призначення пенсії на підставі ч. 2 статті 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV. Далі, Запорізький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 (головуючий суддя Бойченко Ю.П.) зобов`язав Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років з 01.07.2018 (а.с.36-38). Отже, вказаним судовим рішенням за позивачем фактично визнано право на перерахунок пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII в редакції до 11.10.2017.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що законодавець у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» не передбачив застереження про те, що зміни, які вносяться до ч. 2 ст. 56 Закону України Закону України від 28.02.1991 № 796-XII поширюються на обчислення розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена до набрання чинності вказаними законодавчими змінами.

З огляду на викладені вище обставини, відповідач 1, на думку суду, під час проведення перерахунку пенсії безпідставно застосував по відношенню до позивача так звану «двоскладову формулу» для обчислення пенсії та, як наслідок, без належних на те правових підстав нарахував йому заборгованість за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн.

Крім того, у досліджуваному аспекті суд вважає за необхідне додатково зауважити, що у розумінні ст. 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV обов`язковою умовою стягнення надміру виплаченої пенсії є допущення зловживання з боку пенсіонера або подання страхуваньником недостовірних даних. Слід зазначити, що відповідачем 1 не надано будь-яких доказів на підтвердження факту допущення позивачем будь-якого зловживання або подання страхуваньником недостовірних даних.

Отже, рішення відповідача 1 від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» та протокол відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу, які за своїм правовим підґрунтям є тотожними, суд оцінює як протиправні. З аналогічних підстав протиправним також є зменшення відповідачем 1 розміру пенсійної виплати позивача до 2 200,00 грн.

Стосовно доводів представника відповідача 1 про те, що спірні правовідносини вже фактично вирішені Запорізьким окружним адміністративним судом у рішенні від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 (головуючий суддя Бойченко Ю.П.), а безпосередньо незгода позивача з діями/бездіяльністю відповідача 1 під час виконання вказаного судового рішення повинна розглядатись не в окремому судовому порядку, а у порядку ст. 383 КАС України, суд зауважує таке.

Із матеріалів справи вбачається, що резолютивною частиною судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 0840/3009/18 протиправність дій відповідача щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» не визнавалась. Також, у межах вказаної справи судом не надавалась оцінка розміру пенсії позивача та цифровим значенням, застосованим відповідачем 1 під час розрахунку такого розміру. Як наслідок, застосування положень ст. 383 КАС України по відношенню до досліджуваних правовідносин є безпідставним. Належних та достатніх доказів зворотнього представником відповідача 1 не надано.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування протоколу відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн., а також про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» та зменшення розміру пенсійної виплати позивача до 2 200,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, у вказаній частині позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для зобов`язання відповідача 1 перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши пенсію на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки, протоколу відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн. та рішенню відповідача 1 від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» та зменшення розміру пенсійної виплати позивача до 2 200,00 грн., з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши пенсію на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Таким чином, на переконання суду, позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, збільшивши пенсію на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією є обґрунтованими, а відтак, в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для зобов`язання відповідача 1 встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 7 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2021, а також встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 8 255,23 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пп. 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в

районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого

постановою Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Отже, функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Таким чином, в даному випадку прийняття певного рішення про встановлення позивачу конкретного розміру пенсії з урахуванням висновків суду, а саме: розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч.1 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII, із збільшенням пенсії на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, залежить від результатів розгляду відповідних документів, зокрема тих, що містяться в матеріалах пенсійної справи позивача. Вчинення вказаних дій віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за визначених позивачем підстав позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 7 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2021, а також встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 8 255,23 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022, є невмотивованими. Належних та достатніх доказів зворотнього представником позивча не надано.

Таким чином, на переконання суду, позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 7 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2021, а також встановити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 8 255,23 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022, є необґрунтованими, а відтак, в цій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями органу державної влади, у розмірі 50 000,00 грн., суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 по справі № 464/3789/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 81046506). У вказаному публічно-правому спорі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зауважив, що, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. позивач вказує на протиправність дій, рішень відповідача 1, а також їх тривалість. Зокрема, вказується, що позивач вимушений страждати та неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи наведені положення законодавства, правові висновку Верховного Суду у відповідній сфері правовідносин, надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що позивачу у даному випадку виплата пенсії не припинялась, натомість мала місце зміна її розміру. Позивачем не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Отже, враховуючи те, що позивачем не доведений факт заподіяння йому відповідачем 1 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому моральної шкоди, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

При формуванні відповідної правової позиції суд керується висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 по справі № 628/3028/16-а, від 21.02.2020 по справі № 363/3520/16-а, від 09.06.2021 по справі № 280/5216/19 у подібних правовідносинах.

Таким чином, на переконання суду, позовні вимоги про стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями органу державної влади, у розмірі 50 000,00 грн. є необґрунтованими, а відтак, в цій частині позову також слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон України від 05.07.2012 № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд з`ясував, що з метою отримання правової допомоги між Адвокатським об`єднанням «КОМПАНІЯ «ДОВІРА» та позивачем був укладений договір від 08.02.2022 № 6/22 (а.с.20).

У матеріалах справи наявні засвідчені копії Акту приймання-передачі наданих послуг від 27.04.2022 № 1 на суму 4 500,00 грн. (а.с.16) та квитанції № 1 від 27.04.2022 на суму 4 500,00 грн. (а.с.22).

Слід зазначити, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що нормами КАС України передбачений критерій співмірності гонорару адвоката, який полягає у тому, що заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Виходячи з предмету та ступеня складеності досліджуваного публічно-правового спору, суд доходить висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн. є неспівмірними та необґрунтованими.

У ч. 6 ст. 134 КАС України законодавець регламентував, що у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд частково погоджується з представником відповідача 1 про неспівмірність заявленої представником позивача суми витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають присудженню на користь позивача, до 2 500,00 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме у зазначеній частині.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для зобов`язання відповідача 1 подати до суду звіт про виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду даної позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У ч. 1 ст. 382 КАС України законодавець передбачив, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Конструкція вказаної правової норми свідчить про те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, гарантія виконання судового рішення забезпечується також положеннями ст. 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач 1 буде ухилятись від виконання судового рішення.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність на даний час підстав для зобов`язання відповідача 1 подати до суду звіт про виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду даної позовної заяви. Відтак, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтована протиправність протоколу відповідача 1 від 18.01.2022 про нарахування заборгованості позивачу за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн., рішення відповідача 1 від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії з урахуванням «двоскладової формули» та зменшення розміру пенсійної виплати позивача до 2 200,00 грн., а також наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 1 перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

У свою чергу, суд вважає, що відповідач 1 не довів правомірність здійсненого перерахунку пенсії позивача з урахуванням «двоскладової формули».

Щодо решти позовних вимог, то, як зазначалось вище, вони є безпідставними та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є та таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме у зазначеній вище частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 134, 139, 143, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б), Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 168) про визнання протиправними і скасування рішень суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

Визнати протиправним та скасувати протокол Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2022 про нарахування заборгованості ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 112 729,36 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2022 № 27 щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням «двоскладової формули» та зменшення розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 до 2 200,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 23% від середньомісячного заробітку, починаючи з 01.01.2022, без застосування зменшення розміру пенсійної виплати, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 11 серпня 2022 року.

Суддя О.В. Прудивус