Справа № 200/17878/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Справа№200/17878/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2021, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.09.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа № 1-5/2018, а саме з 06.09.2021 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач, досягнувши необхідного 55-річного віку, 11.04.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 до якої додав: копію паспорту та копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків, копія трудової книжки, пільгові довідки про стаж: № 60100/10010-11-415 від 22.03.2021, № 60100/10010-11-594 від 12.05.2021, що видані ТОВ «СРЗ», № НОМЕР_1 , № 03.03.01-483 від 14.04.2021, що видані ПАТ «ММК Азовсталь».

Проте, зазначає позивач, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 55 від 13.09.2021 року йому відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із тим, що за наданими ним документами до його пільгового стажу за Списком № 2 не враховано періоди його роботи з 13.05.2002 по 28.08.2005, з 25.05.2006 по 01.10.2007 згідно довідки № 60100/10010-11-415 від 22.03.2021ТОР «СРЗ» та з 19.03.2012 по 29.07.2019, згідно довідки № 60100/10010-11-594від 12.05.2021 надані ТОВ «СРЗ», оскільки заявником не надано накази про атестацію робочих місць.

Так, за підрахунком позивача, до його пільгового стажу не зараховано пільговий стаж за Списком № 2 в загальній кількості 13 років 07 місяців 21 день.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що його пільговий стаж за Списком № 2 підтверджується записами в його трудовій книжці, пільговими довідками та випискою з індивідуальних відомостей про застраховану особу, а відповідальність за несвоєчасно проведену атестацію покладена саме на керівника підприємства, а тому рахує, що спірні періоди його роботи неправомірно були не зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області при вирішенні питання щодо призначення йому пенсії.

Крім того позивач, посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі від 03.11.2021 № 360/3611/20 зауважує, що досягнення 50-річного пенсійного віку достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 21 січня 2022 року суд, задовольнивши клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, залучив до участі у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Розгляд справи розпочав спочатку.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не погодившись із позовними вимогами, надало до суду відзив, в якому зазначило, що позивач 06.09.2021 звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах № 8472.

Вказало, що 27.04.2021 Головним управлінням ПФУ в Київській області, який опрацьовував заяву за принципом екстериторіальності, було прийнято рішення № 55 про відмову позивачу в призначенні пенсії з тих підстав, що за результатом розгляду заяви встановлено, що страховий стаж позивача складає 36 років 8 місяців 27 днів, пільговий стаж 10 років 6 місяців 17 днів. Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 5 років. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 4 роки. До пільгового стажу не зараховано період з 19.03.2012 по 19.03.2021, зазначений у довідці від 22.03.2021 № 21, оскільки дана довідка містить посилання на невідповідну постанову.

Отже, на переконання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у позивача відсутнє.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не надало.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку із чим суд розглядає дану адміністративну справу на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 18.05.2022, затвердженим Верховною Радою України (законопроекти №7389 та №7390), продовжено строк дії воєнного стану із 25 травня 2022 на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022).

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 51-55).

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи та пояснень сторін, що викладені ними в позові та відзиві, позивач 06.09.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с. 59).

У відповідності до 1 розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції Постанови правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020) (далі Порядок 22-1) заява про призначення або перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.1. порядку 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Крім того, судом, на підставі наданих матеріалів справи, було встановлено, що у відповідності до порядку 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви ОСОБА_1 від 06.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Розглянувши заяву позивача, за принципом екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняло 13.09.2021 рішення № 55, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Так, вказаним рішенням не зараховано до пільгового стажу позивача періоди його роботи з 13.05.2002 по 25.08.2005, з 25.05.2006 по 01.10.2007 згідно довідки від 22.03.2021 року № 60100/10010-11-415 ТОВ «СРЗ» та з 19.03.20132 по 29.07.2019 згідно довідки від 12.05.2021 року № 60100/10010-11-594 ТОВ «СРЗ», оскільки заявником не надано накази про атестацію робочих місць.

Крім того в рішенні вказано, що право на пенсійну виплату позивач набуде 11.04.2023 року (а.с. 56).

Трудова книжка серії НОМЕР_3 (а.с. 37-50), що видана на ім`я ОСОБА_1 .11.1966 має, поряд з іншими, наступні записи:

- 13.05.2002 року позивача прийнято в корпусний цех у ТОВ «СРЗ» газорізальником;

- 25.08.2005 позивача звільнено за власним бажанням;

- 25.05.2006 позивача прийнято в корпусний цех у ТОВ «СРЗ» газорізальником;

- 01.10.2007 позивача звільнено за власним бажанням;

- 19.03.2012 позивача прийнято суднокорпускником-ремонтником у ТОВ СРЗ»;

- 08.06.2021 позивача звільнено за власним бажанням.

У довідці № 39 від 12.05.2021 «про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що видана ТОВ «СРЗ» зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у корпусному цеху, дільниця корпусних робіт у період з 19.03.2012 по 19.03.2021 та виконував демонтаж, ремонт, збирання, розмітка, перевірка, контуровка площинних і об`ємних корпусу судна за професією «суднокорпускник-ремонтник, що передбачена Списком 2 розділом XIV підрозділ 3.а код КП 14,3 а, підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003 та Постанова КМУ № 461 від 24.06.2016. Довідка видана на підставі наказу «Щодо атестації робочих місць № 799 від 02.08.2004, наказу «Щодо атестації робочих місць № 406 від 30.07.2009, наказу «Щодо атестації робочих місць № 365 від 31.07.2014, наказу «Щодо атестації робочих місць № 217 від 30.07.2019 (а.с. 21).

У довідці № 22 від 22.05.2021 «про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що видана ТОВ «СРЗ» зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у корпусному цеху та за період з 13.05.2002 по 25.08.2005 та з 25.05.2006 по 01.10.2007 виконував різання металу, металевого брухту із застосуванням газових і кисневих різаків, а також різаків на рідкому паливі (бензин, газ) за професією газорізальник, що передбачена Списком 2 розділом XХХIІІ підрозділ 3.а код КП 33, підстава Постанова КМУ № 36 від 11.03.1994 та Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003. Довідка видана на підставі наказу «Щодо атестації робочих місць № 210 від 02.08.1999, наказу «Щодо атестації робочих місць № 799 від 02.08.2004 (а.с. 22).

Як встановлено судом на підставі розрахунку стажу позивача, що долучений до матеріалів справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, до стажу роботи на пільгових умовах не зараховано періоди його роботи з 13.05.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 25.08.2005, з 25.05.2006 по 01.10.2007 та з 19.03.2012 по 29.07.2019 (а.с. 91).

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 Закон України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено розділом XIV-1«Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01.04.2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

Частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років.

Пунктом 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - від 18 до 28 років.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, п. б ст. 13 цього закону в редакції, чинній до 01.04.2015 передбачала, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено, зокрема, раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ стаж роботи, необхідний чоловікам, з 25 до 30 років.

Рішенням Конституційного суду № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XIIв редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлювалося право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіком після досягнення віку 55 років та стажу роботи 25 років (за наявності віку, стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІз урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині загального стажу, необхідного для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав умовою призначення пенсії на пільгових умовах наявність стаж у чоловіків 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Положення зазначених нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суперечність положень Законів України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-ІV. Під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах йому виповнилося 55 років, за обчисленими відповідачем даними, страховий стаж позивача склав 37 років 07 місяців 28 днів, стаж за списком № 2 - 12 років 06 місяців.

За змістом ст. 13 ЗУ 1788 та ст. 114 ЗУ 1058 працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

При цьому, як встановлено судом на підставі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, останнім не включено до пільгового стажу позивача періоди роботи з 13.05.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 25.08.2005, з 25.05.2006 по 01.10.2007 та з 19.03.2012 по 29.07.2019

Трудова книжка серії НОМЕР_3 , що видана на ім`я позивача, має, поряд з іншими, наступні записи:

- 13.05.2002 року позивача прийнято в корпусний цех у ТОВ «СРЗ» газорізальником;

- 25.08.2005 позивача звільнено за власним бажанням;

- 25.05.2006 позивача прийнято в корпусний цех у ТОВ «СРЗ» газорізальником;

- 01.10.2007 позивача звільнено за власним бажанням;

- 19.03.2012 позивача прийнято суднокорпускником-ремонтником у ТОВ СРЗ»;

- 08.06.2021 позивача звільнено за власним бажанням.

У спірні періоди роботи позивача на Азовському судноремонтному заводі та на ТОВ «СРЗ» діяв Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, відповідно до розділу ХХХІІІ підрозділу 3.3, код КП 33, яких віднесено посаду газорізальника.

Також у спірні періоди роботи позивача у ТОВ «СРЗ» діяв Список № 2 , затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, відповідно до розділу XIV підрозділу 3.а код КП 14.3 а яких віднесено посаду суднокорпускника-ремонтника.

Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно з викладеним у рішенні про відмову позивачу в призначенні пенсії від 13.09.2021 № 30 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 обчислення пільгового стажу здійснюється на підставі уточнюючих довідок, які містять: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відомостями трудової книжки позивача, яка є основним документом про його зайнятість відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підтверджено перебування позивача з 13.05.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 25.08.2005, з 25.05.2006 по 01.10.2007 та з 19.03.2012 по 29.07.2019 на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Крім того позивачем разом із заявою про призначення пенсії від 06.09.2021 були надані Пенсійному органу довідка № 39 від 12.05.2021 «про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що видана ТОВ «СРЗ» в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у корпусному цеху, дільниця корпусних робіт у період з 19.03.2012 по 19.03.2021 та виконував демонтаж, ремонт, збирання, розмітка, перевірка, контуровка площинних і об`ємних корпусу судна за професією «суднокорпускник-ремонтник, що передбачена Списком 2 розділом XIV підрозділ 3.а код КП 14,3 а, підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003 та Постанова КМУ № 461 від 24.06.2016. Довідка видана на підставі наказу «Щодо атестації робочих місць № 799 від 02.08.2004, наказу «Щодо атестації робочих місць № 406 від 30.07.2009, наказу «Щодо атестації робочих місць № 365 від 31.07.2014, наказу «Щодо атестації робочих місць № 217 від 30.07.2019 та довідка № 22 від 22.05.2021 «про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що видана ТОВ «СРЗ» в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у корпусному цеху та за період з 13.05.2002 по 25.08.2005 та з 25.05.2006 по 01.10.2007 виконував різання металу, металевого брухту із застосуванням газових і кисневих різаків, а також різаків на рідкому паливі (бензин, газ) за професією газорізальник, що передбачена Списком 2 розділом XХХIІІ підрозділ 3.а код КП 33, підстава Постанова КМУ № 36 від 11.03.1994 та Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003. Довідка видана на підставі наказу «Щодо атестації робочих місць № 210 від 02.08.1999, наказу «Щодо атестації робочих місць № 799 від 02.08.2004.

При цьому, положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 передбачено, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших, ніж трудова книжка, документів, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Наявність уточнюючої довідки не є безумовною вимогою для врахування певного періоду роботи до пільгового стажу, та має витребовуватися органами пенсійного фонду за неможливості підтвердження стажу роботи особи даними трудової книжки.

Щодо посилання відповідачів на відсутність наказів про проведення атестації робочих місць за відповідними професіями, суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за №1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005383, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731 ) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що: атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

При цьому, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області не надано жодного доказу на підтвердження того, що при прийнятті спірного рішення про відмову в призначенні пенсії воно діяло обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Дії відповідача порушують баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямовані ці дії.

Отже, на підставі вище викладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 55 від 13.09.2021 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа № 1-5/2018, а саме з 06.09.2021 року, задоволенню не підлягають як передчасні, оскільки наразі має бути вирішено, зокрема, питання обчислення пільгового стажу позивача

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може .

При цьому суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України та статтю 13 Конвенції позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 06.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періодів роботи останнього з 13.05.2002 по 25.08.2005 та з 25.05.2006 по 01.10.2007 в ТОВ «СРЗ» на посаді «газорізальника», та з 19.03.2012 по 29.07.2019 в ТОВ «СРЗ» на посаді суднокорпускника-ремонтника до пільгового стажу за Списком № 2, а також з урахуванням п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За подання до суду даного позову позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн. (а.с. 60).

Таким чином, враховуючи, що позов судом задоволений частково, проте спірні правовідносини виникли внаслідок неправильних дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволенним позовним вимогам в сумі - 681,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів (з), вул. Саєнка Андрія, буд. 10; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2021, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.09.2021 року № 55 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів (з), вул. Саєнка Андрія, буд. 10; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 06.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періодів роботи ОСОБА_1 з 13.05.2002 по 25.08.2005 та з 25.05.2006 по 01.10.2007 в ТОВ «СРЗ» на посаді «газорізальника», та з 19.03.2012 по 29.07.2019 в ТОВ «СРЗ» на посаді суднокорпускника-ремонтника які відносяться до пільгового стажу за Списком № 2, а також з урахуванням п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів (з), вул. Саєнка Андрія, буд. 10; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) гривня.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 09 серпня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров