Справа № 340/628/20 (2-кас/340/24/21)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 340/628/20 (2-кас/340/24/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року

у адміністративній справі № 340/628/20 (2-кас/340/24/21) за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 стосовно визнання протиправним та скасування наказу начальника Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 7-к від 03.02.2020 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на посаді головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області з дати звільнення 03.02.2020 року, а також про стягнення з Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.02.2020 року по день ухвалення рішення суду за наслідками розгляду цього позову.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем по справі з підстав порушення судом першої інстанції норма матеріального права та не врахування правових висновків Верховного Суду по даній категорії справ, що призвело до ухвалення незаконного рішення по суті спору у зв`язку з чим і просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду та ухвалити інше рішення про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована безпідставним неврахуванням судом першої інстанції грубого порушення відповідачем процедури її звільнення та не дотримання вимог Закону «Про державну службу» і КЗпП, оскільки роботодавцем не було запропоновано вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, які існували на день звільнення та яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

На підтвердження своїх доводів, апелянт просить апеляційний суд звернути увагу на те, що відповідно до постанови Верховного Суду від 25.11.2021р. по цій справі, касаційний суд при скасуванні рішень попередніх інстанцій зазначив, що: «Обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього періоду і які існували на день звільнення. Тож у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишенні на роботі, як це передбачено частиною першої статті 42 КЗпП України».

Апелянт наголошує, що всупереч наведених у попередньому абзаці рекомендацій суду касаційної інстанції та всупереч практики Верховного суду, суд першої інстанції в своєму рішенні зробив висновок про безпідставність позовних вимог та про відсутність обов`язку у відповідача запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади, які існували на дату звільнення, тобто на 03.02.2020р., оскільки після проведеного скорочення штату Фінансове управління Голованівської РДА стало нараховувати 7 працівників замість 9, при цьому були залишені на своїх посадах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мали меншу кваліфікацію та стаж роботи, крім цього була прийнята на роботу особа яка взагалі не працювала в Фінансовому управлінні ОСОБА_4 (її посада також не пропонувалась ОСОБА_1 і факт її призначення підтверджується поданою декларацією, яка надавалась до суду апеляційної інстанції при попередньому розгляді справи і не була досліджена судом). Більш того, як вказує апелянт, при її ( ОСОБА_1 ) попередженні про наступне вивільнення 03.12.2019р., відовідачем зазначалось про відсутність вакантних посад, хоча у той же час, на роботу до Фінансового управління 04.02.2020р. була прийнята ОСОБА_4 по переведенню, що свідчить про наявність вакантної посади та нехтуванням відповідачем обов`язку щодо пропонування посад на цьому ж підприємстві працівникам, що вивільняються.

Окремо в апеляційній скарзі акцентується увага на те, що на виконання Розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 290р від 05.11.2018р. «Про організацію внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту в апараті та структурних підрозділах районної державної адміністрації» наказом начальника Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 47 від 07.11.2018р. «Про організацію внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту в апараті та структурних підрозділах районної державної адміністрації» на ОСОБА_1 було покладено обов`язки з питань внутрішнього контролю та аудиту як на головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій, що також свідчить про вищий кваліфікаційний рівень, ніж в інших спеціалістів, що були призначені на посади головного спеціаліста та провідного спеціаліста Фінансового управління після скорочення. При цьому, до 02.12.2019 року в штатній структурі Фінансового управління Голованівської райдержадміністрації було передбачено дві посади головного спеціаліста, а саме: посада головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій відділу, яку обіймала ОСОБА_1 , та посада головного спеціаліста бюджетного відділу, яку обіймала інша особа ОСОБА_2 , яка на відміну від неї не була звільнена. Оскільки зазначені відділи є лише структурними підрозділами Фінансового управління, то в даному випадку посади головних спеціалістів цих відділів є, безумовно, тотожними. Отже, враховуючи наявність двох посад головного спеціаліста, з яких скорочувалася лише одна, відповідачем, ще до повідомлення ОСОБА_1 03.12.2019 року про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням граничної чисельності працівників Фінансового управління, мало б бути вирішено питання про наявність (або відсутність) у неї переважного права на залишення на роботі, що відносно ОСОБА_1 зроблено не було. Окрім цього, як зазначає апелянт, начальник відділу планування доходів фінансів підприємств виробничої сфери та інвестицій ОСОБА_5 була звільнена з цієї посади в зв`язку із скороченням і прийнята на посаду головного спеціаліста новоствореного відділу звітності та фінансово-господарського забезпечення, але ця посада також не пропонувалась ОСОБА_1 , що спростовує висновки суду щодо неможливості призначення її на посаду головного спеціаліста іншого новоствореного відділу, а у сукупності з вищенаведеним підтверджує неправильне з`ясування судом першої інстанції обставин справи у цій справі, безпідставне неврахування того, що відповідачем взагалі не вивчалося питання переважного права залишення на роботі серед працівників, посади яких підлягають скороченню, не здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці, кваліфікаційно-освітнього рівня й досвіду роботи, наявності інших підстав, передбачених ч. 2 ст. 42 КЗпП України щодо неї ( ОСОБА_1 ) та інших працівників, які при вирішенні питання звільнення в зв`язку зі скороченням, були залишені на роботі.

Також апелянт звертає увагу на неналежну оцінку судом першої інстанції долучених до матеріалів справи доказів та ігнорування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.11.2021р по цій же справі. Зокрема, апелянт вказує, що Верховний Суд погодився з доводами касаційної скарги ОСОБА_1 , вказуючи, що суди попередніх інстанцій обмежилися лише констатацією відсутності вакансій у перший і останній день спірних правовідносин і оскаржувані судові рішення дійсно не містять дослідження й оцінки спірних правовідносин, які існували протягом часу з моменту попередження ОСОБА_1 про вивільнення до дня її звільнення, а саме того, що штатний розпис Фінансового управління Голованівської РДА від 27 січня 2020 року разом з наказами від 3 й 4 лютого 2020 про призначення ОСОБА_4 вказують на наявність вакантних посад на момент її звільнення, а відтак підтверджують невиконання роботодавцем обов`язку працевлаштування ОСОБА_1 на посади, які з`явилися після попередження про наступне звільнення.

Обгрунтовуючи свої твердження про незаконність оскаржуваного на теперішній час рішення суду першої інстанції у цій справі, апелянт звертає увагу на зміст постанови Верховного Суду від 25.11.2021р та наведені нею ( ОСОБА_6 ) ключові аргументи, які стосуються встановленого факту непропонування їй будь-яких вакантних посад, що були передбачені новим штатним розписом Фінансового управління Голованівської РДА, а також порушення її переважного права на залишення на роботі під час прийняття в це управління працівників з інших підрозділів Голованівської РДА.

Так, апелянт вважає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалися у цій справі докази, які б підтверджували наявність чи відсутність вакантних посад в установі протягом всього цього періоду і які існували на день її звільнення, хоча виходячи з суті спірних правовідносин і предмету доказування у цій справі, суд зобов`язаний був з`ясувати, чи з`явилися у штаті Фінансового управління Голованівської РДА вакантні посади після попередження ОСОБА_1 про вивільнення до дня її звільнення.А перевірити це можливо було лише шляхом порівняння штатних розписів установи, однак, як було указано, суд цього не зробив. Апелянт вважає, що на час виникнення й перебігу спірних правовідносин питання вивільнення державних службовців під час скорочення штатів не було врегульовано спеціальним законодавством, то у цьому випадку суду належало б з`ясувати також питання дотримання відповідачем при звільненні позивачки гарантій, передбачених КЗпП,зокрема вимог статті 49-2 цього Кодексу, у частині того, чи була можливість перевести позивача на іншу посаду, чи були у відповідача вакантні посади, які б могла зайняти позивачка, чи пропонували позивачці вакантні посади, чи враховувалося переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, оскільки без з`ясування й перевірки вказаних обставин і доводів залишилися не встановленими істотні обставини справи, без яких не можливо підтвердити чи спростувати факт виконання відповідачем вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування позивачки, на що зокрема вказував і Верховний суд в своїй постанові від 25.11.2021р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про безпідставність усіх доводів позивача та на законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

На підтвердження своїх доводів про повну відповідність рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року чинному законодавству, і про його прийняття з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права, відповідач вказує на те, що розпорядження Голови Голованівської районної державної адміністрації від 27 листопада 2019 року № 316-р «Про затвердження структури та штатної чисельності працівників структурних підрозділів Голованівської районної державної адміністрації», яким визначено перелік структурних підрозділів Голованівської районної державної адміністрації і їх штатну чисельність, у тому числі і штатну чисельність Фінансового управління складає 7 осіб - було прийнято у відповідності до вимог: п.1 ст.119 Конституції України; п.5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»; постановм Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2019 року № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 746», яким внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» та визначено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій; а також на виконання Розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2019 року № 1168 «Про встановлення граничної чисельності працівників районних державних адміністрації», яким встановлено граничну чисельність працівників Голованівської районної державної адміністрації та зобов`язано голову районної державної адміністрації установити граничну чисельність працівників структурних підрозділів районної державної адміністрації в межах граничної чисельності, затвердженої даним розпорядженням.

Відповідач акцентує увагу, що саме на підставі вище вказаних нормативно-правових актів та розпоряджень, начальником Фінансового управління районної державної адміністрації було видано наказ від 2 грудня 2019 року № 12 «Про затвердження структури та штатної чисельності працівників фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації», яким і затверджено структуру фінансового управління та виключено із структури відділ планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій, внаслідок чого із штату були виключені всі посади даного відділу, в тому числі посада позивача «головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій». Відповідно, відділ планування доходів, фінансів підприємств виробничої сфери та інвестицій був повністю ліквідований, а його функції не передавались іншим підрозділам, саме тому відсутні підстави стверджувати про необхідність додержання відповідачем вимог КЗпП України в частині забезпечення позивачеві переважного права по працевлаштуванню, оскільки підрозділ у якому працював позивач ліквідовано.

Також відповідач наголошує, що на виконання даного наказу був виданий наказ начальника фінансового управління від 2 грудня 2019 року № 13 «Про попередження про зміну істотних умов державної служби та про вивільнення працівників фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації», і позивач була попереджена про наступне вивільнення згідно ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, що підтверджується письмовим попередженням від 3 грудня 2019 року.

Водночас, відповідач підкреслює, що правовідносини у цих спірних правовідносинах регулюються саме Законом України «Про державну службу», відповідно до п.1 ч.1 ст.87 якого чітко визначено, що «підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу», саме тому після закінчення двомісячного строку попередження позивача про наступне вивільнення, 3 лютого 2020 року було видано наказ начальника фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації № 7-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та звільнено з посади головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій.

На спростування тверджень апелнята стосовно того, що їй не пропонувалася інша робота та не враховувалося переважне право залишення на роботі при звільнені, відповідач посилається на положення ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу», яка передбачає можливість для суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Одночасно відповідач вказує, що відповідач при звільненні позивача не мав змоги запропонувати їй іншу роботу в установі, оскільки на момент звільнення були відсутні посади з відповідною професією чи спеціальністю, а при звільнені позивача не поставало питання про переважне право на залишення на роботі, оскільки згідно диспозиції ст.42 КЗпПУ дане право має враховуватись при наявності двох чи більше однакових посад, одна з яких скорочується, але ж в установі посада, яку займав позивач, була єдиною, як за назвою посади так і за функціональними обов`язками, передбаченими для даної посади, саме тому вказана норма не могла бути застасована при звільненні позивача.

Крім того, відповідач вказує на те, що ст.49-2 Кодексу законів про працю України станом на 3 лютого 2020 року (день звільнення позивача) передбачала «вивільнення працівників, які мають статус державних службовців до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням чітко визначених особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; -у разі вивільнення працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 цього Кодексу не застосовуються положення ч.2 ст.40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті.». При цьому, Законом України від 14.01.2020 р. №440-ІХ внесені аналогічні зміни у Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. та який набрав чинності 03.02.2020 року.

На переконання відповідача неправдивими є твердження апелянта про не виконання у визначений строк ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року щодо витребування у Голованівській районній державній адміністрації завірених копій особових справ ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а суд першої інстанції не здійснив заходи щодо встановлення всіх обставин по справі, що призвело до винесення необгрунтованого та незаконного рішення. В дійсності суд першої інстанції отримав відповідні документи та здійснив заходи щодо встановлення всіх обставин по справі та виніс обґрунтоване та законне рішення, а відповідно і наказ начальника фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації від 03.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » був прийнятий на підставі законів України, актів Кабінету Міністрів України, актів органів виконавчої влади та відповідно є законним.

У відповідді на відзив відповідача, апелянт вказує на необгрунтованність доводів відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки в дійсності на час звільнення позивача наказом № 7к від 03.02.2020 року з займаної посади у зв`язку із скороченням граничної чисельності працівників фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Пpo державну службу», згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка була чинною станом на вказану дату попередження про звільнення (03.12.2019р.) було встановлено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Оскільки Закон України «Про державну службу» в цій же редакції, на той час жодним чином не визначав та не регулював порядок здійснення такого звільнення, то відповідно, звільнення державного службовця на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» мало відбуватися з дотриманням процедури, визначеної КЗпП України в чинній на той час редакції (з чим погодився Верховний суд в своїй Постанові від 25.11.2021р. по цій справі).

Оскільки належним виконанням власником вимог ст.49-2 КЗпП України вважається тільки у тому разі, якщо працівнику запропоновано всі наявні на підприємстві вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду та вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється, апелянт ноголошує на тому, що запропонування посад не має обмежуватись тим самим відділом, на чому наполягає відповідач. Ввважає, що відповідач не виконав покладений на нього обов`язок по працевлаштуванню працівника, оскільки з дня попередження про вивільнення позивача до дня розірвання трудового договору не запропонував всі інші вакантні посади (іншу роботу), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду,і які існували на день звільнення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.01.2020 по справі № 753/22893/17 (провадження № 61-28309св18), що судом першої інстанції у цій справі не бралося до уваги, внаслідок чого не перевірялося питання здійснення порівняльного аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, і у такий спосіб також було проігноровано позицію Верховного Суду, викладену у постановах: від 05 червня 2019 року по справі №813/1813/16, від 07.10.2020р. по справі № 260/612/19, від 23.09.2020р. по справі № 820/6846/16, та від 11.12.2019 року по справ № 569/9913/18, від 21.10.2019 року по справі №766/13926/18-ц, в яких наголошено, що порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись на початку процедури скорочення та до попередження конкретного працівника про наступне вивільнення. Зазначене у сукупності на переконання апелянта призвело до порушень норма матеріального права, а саме ст.ст.42,49-2 КЗпП України, та не виконання судом першої інстанції рекомендацій Верховного Суду, який при скасуванні постановою від 25.11.2021р рішень попередніх інстанцій у цій справі, зрозуміло вказував на те, що «Обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього періоду і які існували на день звільнення.Тож у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишенні на роботі, як це передбачено ч.1 ст.42 КЗпП України».

Також апелянт як у відповдді на відзив, а представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції наголошували на тому, що відповідач протиправно не запропонував ОСОБА_1 всі вакантні посади, які існували на дату її звільнення, тобто на 03.02.2020р, хоча така можливість в дійсності існувала, оскільки після проведеного скорочення штату Фінансове управління Голованівської РДА стало нараховувати 7 працівників замість 9, але на своїх посадах були залишені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мали меншу кваліфікацію та стаж роботи, а також на роботу була прийнята особа, яка взагалі не працювала в Фінансовому управлінні, а саме ОСОБА_4 (її посада також не пропонувалась ОСОБА_1 ).

Заслухавши пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та відповідді на відзив, а також перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин спірних правовідносин та правильність застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.

Предметом судового контролю у цій справі є наказ Фінансового управління Голованівської РДА №7-к від 3 лютого 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с.26 т.2), яким позивача звільнено 03.02.2020 року з посади головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів глузей виробничої сфери та інвестицій у звязку із скороченням граничної чисельності працівників фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації. Підставою для винесення вказаного наказу №7-к від 3 лютого 2020 року стали наказ начальника фінансового управління Голованіської РДА від 02.12.2019 року № 13 «про попередження про зміну істотних умов державної служби та про вивільнення працівників фінансового управління Голованівської РДА» (а.с.24 т.2), яким позивача ОСОБА_1 разом з іншими працівниками попереджено про вивільненняя у звязку із скороченням чисельності працівників та змінами в структуре та штатному розписі, а також розпорядження голови Голованівської РДА від 27.11.2019 року № 316-р «про затвердження структури та штатної чисельності працівників структурних підрозділів Голованіської РДА» (а.с.18-20 т.2).

Дана адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області «про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу» раніше вже розгладалася Кіровоградським окружним адміністративним судом (рішення від 13.05.2020 року), яким в задоволенні позовних вимог було відмовлено (т.1 а.с.103-105) та переглядалася Третім апеляційним адміністративним судом (постанова від 01.10.2020 року), яким було залишено без змін рішення суду першої інстанції (т.1 а.с.191-193), а також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, який постановою від 25.11.2021 року задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасувавши рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 року, а справу направив на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду (т.1 а.с.258-272).

Під час нового розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області «про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу», судом першої інстанції узято до уваги висновки Верховного Суду, який скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції вказував на те, що «суд першої інстанції не надав оцінки ключовим доводам позивачки щодо порушення відповідачем обов`язку по її працевлаштуванню на вакантні посади; безпосередньо не дослідив докази, які стосувалися предмету доказування; не надав оцінки обставинам, на які посилається учасник справи. Суд апеляційної інстанції цих недоліків не усунув», і відповідно рекомендував «під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін і, у залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.».

Зокрема, за змістом постанови Верховного Суду від 25.11.2021 року «суд зауважив, що відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не тільки права на участь в управлінні державними справами через забезпечення доступу до державної служби, визначеного статтею 38 Конституції України, але й права на працю. Адже перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у статті 43 Конституції України. Тож, враховуючи відсутність у спеціальному законі норм, які б урегульовували особливості вивільнення державних службовців, зокрема, у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, до спірних правовідносин на момент їхнього виникнення належало застосувати положень КЗпП України на підставі частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»…Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював…Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП…. У своїх касаційних доводах ОСОБА_1 покликається на те, що штатний розпис Фінансового управління Голованівської РДА від 27 січня 2020 року разом з наказами від 3 й 4 лютого 2020 про призначення ОСОБА_4 вказують на наявність вакантних посад на момент її звільнення, а відтак підтверджують невиконання роботодавцем обов`язку її працевлаштування на посади, які з`явилися після попередження про наступне звільнення. Стосовно цього колегія суддів Верховного Суду зауважує, що оскаржувані судові рішення дійсно не містять дослідження й оцінки спірних правовідносин, які існували протягом часу з моменту попередження ОСОБА_1 про вивільнення до дня її звільнення. Отже, виходячи з суті спірних правовідносин і предмету доказування у цій справі, судам належало з`ясувати, чи з`явилися у штаті Фінансового управління Голованівської РДА вакантні посади після попередження ОСОБА_1 про вивільнення до дня її звільнення. Перевірити це можливо лише шляхом порівняння штатних розписів установи, однак, як було указано, суди цього не зробили…».

Отже, судом першої інстанції повторно (після повернення справи з Верховного Суду) вирішувався спір у цій справі виходячи саме з позиції касаційної інстанції і наданних Верховним Судом рекомендацій, внаслідок чого судом було встановлено, проаналізовано та надано оцінку усім ключовим доводам позивача ОСОБА_1 , які стосуються порушення відповідачем її переважного права на залишення на роботі при скороченні працівників у зв`язку із зміною структури та штатної чисельності працівників Фінансового управління Голованівської РДА.

Так, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), у частинах 1-2 ст.1 якого наведено чітке розуміння «державної служби», а у ч.1 ст.3 Закону № 889-VIII зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Обговорюючи положеннями ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», якою визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом, суд першої інстанції обгрунтовано спирався на положення ст.43 Закону № 889-VIII, яка передбачає, що підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу, та на п.4 ст.83 цього ж Закону в якій серед підстав для припинення державної служби виділяється її припинення за ініціативою суб`єкта призначення, а також на п.1 ч.1 і ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII, які дійсно підтверджують, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» регулюється нормами Кодексу законів про працю України, але за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, і відповідно, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що абзацом 2 частини третьої статті 87 Закону чітко передбачено, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обговорюючи питання можливості та необхідності застосування відповідачем до спірних у цій справі правовідносин положень ч.1 ст.42 КЗпП України, обгрунтовано проаналізував нормативно-правові акти та відповідні розпорядження ОДА і РДА на підставі яких 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення (т.1 а.с.19), а саме, на те, що:

- постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2019 року № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №746» були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» та визначено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій:

-розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2019 року № 1168 «Про встановлення граничної чисельності працівників районних державних адміністрації» встановлено граничну чисельність працівників Голованівської районної державної адміністрації та зобов`язано голову районної державної адміністрації установити граничну чисельність працівників структурних підрозділів районної державної адміністрації в межах граничної ч исельності, затвердженої даним розпорядженням (т.1 а.с.40).

- розпорядженням голови Голованівської районної державної адміністрації від 27 листопада 2019 року № 316-р «Про затвердження структури та штатної чисельності працівників структурних підрозділів Голованівської районної державної адміністрації» було затверджено

перелік структурних підрозділів Голованівської РДА, до складу яких увійшло фінансове управління штатну чисельність якого зменшено з 12 до 7 осіб (т.2а.с.18-20) та визначено перелік структурних підрозділів Голованівської районної державної адміністрації і їх штатну чисельність. При цьому, штатна чисельність Фінансового управління була визначена у кількості 7 осіб (т.1 а.с.42-44).

- прийнятим на виконання розпорядження голови Голованівської РДА від 27 листопада 2019 року № 316-р наказом начальника фінансового управління Голованівської РДА від 02.12.2019 №12 було затверджено структуру та штатну чисельність працівників фінансового управління, та виключено із структури фінансового управління відділ планування доходів, фінансів підприємств виробничої сфери та інвестицій, в якому позивач обіймала посаду головного спеціаліста, та відповідно і вказану посаду також виключено зі штату фінансового управління (т.2 а.с.21,22).

Також суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що до прийняття головою Голованівської РДА розпорядження від 27 листопада 2019 року № 316-р, фінансове управління Голованівської РДА налічувало 12 осіб, і до його складу входив відділ планування доходів, фінансів підприємств виробничої сфери та інвестицій, де працювало три особи: начальник відділу ОСОБА_5 , головний спеціаліст ОСОБА_1 , провідний спеціаліст ОСОБА_7 (т.1 а.с.178). Порівнюючи назви структурних підрозділів та їх штатну чисельність до прийняття головою Голованівської РДА розпорядження від 27 листопада 2019 року № 316-р та після його прийняття, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відділ планування доходів, фінансів підприємств виробничої сфери та інвестицій повністю ліквідований, а його функції не передавались іншим підрозділам, тобто, підрозділ у якому працювала позивач ОСОБА_1 взагалі ліквідовано.

Відповідно до вище наведеного та з огляду на те, що із затвердженої структури фінансового управління було взагалі виключено відділ планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій, внаслідок чого із штату були виключені всі посади даного відділу, в тому числі посада позивача - головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій (т.1 а.с.45), колегія суддів повністю погоджуєься з висновками суду першої інстанції у цій справі щодо відсутності будь-яких правових підстав стверджувати про необхідність додержання відповідачем вимог КЗпП України в частині забезпечення позивачеві переважного права по працевлаштуванню.

Погоджується колегія суддів також з висновками суду першої інстанції в частині, яка стосується тверджень позивача «про наявність вакантних посад у штаті фінансового управління Голованівської РДА на момент її попередженням про вивільнення і на день її звільнення», оскільки за змістом ст.49-2 КЗпП України обов`язок запропонувати іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, виникає у роботодавця (суб`єкта призначення) одночасно із попередження про наступне вивільнення, а за результатом дослідження судом першої інстанції спірних у цій справі обставин (що описано по тексту рішення суду) та перевірки цих обставин судом апеляційної інстанції беззаперечно є підтвердженим, що станом на дату видання наказу керівника відповідача від 02.12.2019 №13 та попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення (т.2 а.с.24-25), штатний розпис фінансового управління Голованівської РДА включав 12 штатних посад, у складі: начальника фінансового управління ОСОБА_8 ; заступника начальника-начальник бюджетного відділу ОСОБА_9 ; головного спеціаліста бюджетного відділу ОСОБА_2 ; провідного спеціалісту бюджетного відділу ОСОБА_3 ; начальника відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій ОСОБА_5 ; головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій ОСОБА_1 ; провідного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій ОСОБА_7 ; начальника відділу звітності та фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_10 ; водія ОСОБА_11 (т.1а.с.182,183), а на на дату звільнення позивача з займаної посади штатний розпис фінансового управління Голованівської РДА включав 7 штатних посад, у складі: начальника фінансового управління ОСОБА_8 , яка обіймала посаду начальника відділу звітності та фінансово-господарського забезпечення до зміни структури та штатної чисельності фінансового управління; заступника начальника-начальник бюджетного відділу ОСОБА_9 , яка раніше займала посаду головного спеціаліста відділу звітності та фінансово-господарського забезпечення; головного спеціаліста бюджетного відділу ОСОБА_2 , яка була прийнята до фінансового управління наказом №3-к від 23.05.2016 та звільнена з посади головного спеціаліста бюджетного відділу наказом №22к від 10.12.2020; провідного спеціаліста бюджетного відділу ОСОБА_4 , яка була прийнята на посаду лише наказом від 04.02.2020 №8-к (т.1 а.с.184, т.2 а.с.90, .2 а.с.98-99).

Наведені в попередньому абзаці обставини дійсно свідчать, що на дату попередження позивача (03.12.2019) про її наступне вивільнення 03.12.2019, були відсутні вакантні посади станом на 03.12.2019.

При цьому, посилання позивача на не виконання відповідачем обовязку запропонувати їй роботу (посаду), яку займали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , тобто, на ті вакантні посади, які вона ( ОСОБА_1 ) може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду є безпідставними, оскільки: ОСОБА_3 обіймала посаду провідного спеціаліста бюджетного відділу до 28.01.2020 (т.2а.с.101,102); ОСОБА_2 обіймала посаду головного спеціаліста бюджетного відділу з 2016 року та була звільнена з посади 10.12.2020 відповідно, вказані посади не могли вважатись вакантними ні на день попередження про звільнення -03.12.2019 р, ні на день звільнення -03.02.2020 р. Стосовно провідного спеціаліста бюджетного відділу ОСОБА_4 , то вказана особа була прийнята на цю посаду взагалі вже після звільнення ОСОБА_1 , але ця посада провідного спеціаліста бюджетного відділу, щодо якої позивач заявляє переважне право у порівнянні з ОСОБА_4 стала вакантною лише після 28.01.2020, оскільки до цією дати обіймалась ОСОБА_3 .

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі правильно врахував, що 02.02.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX (далі - Закон № 378), яким внесені зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції, і нормами зазначеного Закону змінився порядок скорочення державних службовців. При цьому, Законом України від 14.01.2020 р. №440-IX внесені аналогічні зміни у Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., який набрав чинності 03.02.2020 року.

Після внесення Законом України від 14.01.2020р. №440-IX змін у Закон України «Про державну службу», норми ч. 3 ст. ст.49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються, а керівник державної служби на свій розсуд може запропонувати вивільненому державному службовцю вакантну посаду.

У даному спірному випадку судова колегія акцентує увагу на тому, що вивельнення позивача, як державного службовця, відбулося саме внаслідок здійснення державою заходів з метою оптимізації органів виконавчої влади, відповідно питання її звільнення з підстав зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників має регулюватися саме положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу», яким суттєво звужено права державних службовців при вивільненні з метою подальшого звільнення у зрівнянні з правами інших категорій працівників (трудові відносини яких регулюються виключно КЗпП України).

Зокрема, при вивільненні державних службовців існують особливості, які погіршують їхні права по відношенню до інших категорій працівників, зокрема те, що у разі вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; в тому числі державному службовцю не повинні пропонувати іншу посаду. Окрім того, при визначенні, кого з держслужбовців звільняти за скороченням, відсутнє переважне права на залишення на роботі на відміну від інших категорій працівників.

На переконання апеляційної інстанції, розглядаючи спір у цій справі, який пов`язаний зі звільненням за п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції повно з`ясував усі обставини, які стосуються особливостей звільнення державних службовців, а саме дослідив питання чи дійсно у відповідача мало місце скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби, внаслідок чого встановив, що із структури фінансового управління було виключено відділ планування доходів, фінансів підприємств виробничої сфери та інвестицій, в якому позивач обіймала посаду головного спеціаліста, тобто, що вказаний відділ повністю ліквідований, його функції не передавались іншим підрозділам, а відповідно і посаду, яку займала ОСОБА_1 , також виключена була зі штату фінансового управління

Дійсно, положеннями ч. 3 ст. 87 Закону № 889 було визначено, що держслужбовця попереджають про наступне звільнення у разі скорочення штату (чисельності, посади), реорганізації чи ліквідації держоргану у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, а держслужбовцю мала пропонуватися будь-яка вакантна посада держслужби у тому самому держоргані (за наявності). Разом з тим, обов`язок відповідача щодо необхідності запропонування позивачу всіх вакантних посад, але тільки за їх наявності, існував лише до 02.02.2020, тобто, до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, а після вказаної дати в силу ч. 3 ст. 87 Закону № 889 у суб`єкта призначення виникало лише право пропонувати будь-яку вакантну посаду держслужби у тому самому держоргані (тільки за її наявності).

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів визнає, що на час прийняття оскаржуваного позивачем наказу було чітко врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, реорганізацією чи ліквідацією держоргану, відповідно і застосуванню у даному спірному випадку підлягають застосуванню саме норми спеціального законодавства, які відповідачем по справі не були порушенні, відтак і доводи апелянта з приводу порушення відповідачем її переважного права на залишення на роботі при скороченні працівників у зв`язку із зміною структури та штатної чисельності працівників Фінансового управління Голованівської РДА - є помилковими та безпідставними, тому вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області №7-к від 03.02.2020 року і похідні вимоги про поновлення її на посаді головного спеціаліста відділу планування доходів, фінансів галузей виробничої сфери та інвестицій Фінансового управління Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області з дати звільнення 03.02.2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.02.2020 року по день ухвалення рішення суду - задоволенню дійсно не підлягають.

Позивачем та його представником суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова

суддя Д.В. Чепурнов