Справа № 280/3581/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2022 року м. Дніпросправа № 280/3581/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 р. (суддя Сіпака А.В.) по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

05.05.2021 р. ТОВ «Технохімреагент» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, де просили визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110230/2021/000098/1 від 30.04.2021р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2021 р. адміністративний позов задоволений повністю.

15.07.2021 р. позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, де просив стягнути з відповідача вартість професійної правничої допомоги в розмірі 21 565 грн, компенсацію за відрив протягом двох місяців від звичайних занять менеджера з митного оформлення в розмірі 12 000 грн та компенсацію за відрив протягом двох місяців від звичайних занять заступника директора в розмірі 12000 грн.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 р. заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» витрати на правову допомогу в розмірі 3405 грн.

Не погодившись з рішенням суду Дніпровська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, де просила скасувати додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 р., прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що витрати позивача не підтверджені належними доказами, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача в зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що з наданих позивачем доказів щодо витрат на правничу допомогу, встановлено, що його витрати складають 21 565 грн, а саме: адвокат виїхав до замовника і опитав прцівників з питань події, провів консультацію з даного питання, узгодив з Замовником правову позицію щодо судового оскарження 8 год - 9080 грн; підготував проект позову 3 год 3405 грн; ознайомився з відповіддю на позов, виїхав до Замовника для ознайомлення з документами 8 год 9080 грн.

Також з матеріалів справи слідує, що витрати, зазначені позивачем підтверджені договором про надання правничої допомоги від 30.04.2021 р., актом виконаних робіт від 24.06.2021 р.

Статтею 134 КАС України передбачено, що « 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Однак, судом встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу не підтверджені документами, що свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової домомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Вероховного Суу від 27.06.2018 р. по справі № 826/1216/16.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції, враховуючи наявність доказів по справі, керуючись, принципами справедливості та верховенства права, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати додаткове рішення від 25.08.2021 р. та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 315,317,321,322,325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби - задовольнити.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 р. скасувати та прийняти нову постанову, де в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова