Справа № 520/1622/22
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 р. № 520/1622/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від 28 грудня 2021 року № 47 про відмову в здійсненні нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач у період з 05.07.1979 по 16.01.1985 працювала у Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківська міська студентська лікарня». 17.01.1985 по 01.07.1995 працювала у міському дитячому спеціалізованому санаторії №6 (Комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний дитячий психоневрологічний санаторій №1»). Починаючи з 01.09.2005 по теперішній час позивач працює у медичному коледжі, який є відокремленим підрозділом юридичної особи, при Харківській медичній академії післядипломної освіти (який має І-ІІ рівні акредитації). Станом на 07.10.2021 (дата призначення пенсії за віком) страховий стаж позивача складає 32 роки 1 місяць. Серед них 16 років складає стаж праці в закладах охорони здоров`я. 16 років і 1 місяць складає стаж роботи в закладі освіти. Позивач звернулася до відповідача із заявою від 24.12.2021 про здійснення нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Рішенням ГУПФУ в Харківській області від 28.12.2021 №47 було відмовлено у здійсненні нарахування та виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач у період з 05.07.1979 по 16.01.1985 працювала у Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківська міська студентська лікарня», що підтверджується довідкою №1689 від 19.10.2016.

З 17.01.1985 по 01.07.1995 ОСОБА_1 працювала у міському дитячому спеціалізованому санаторії №6 (Комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний дитячий психоневрологічний санаторій №1»), що підтверджується довідкою №552 від 29.11.2016.

Починаючи з 01.09.2005 по теперішній час позивач працює на посаді викладача 1 категорії медичного коледжу І-ІІ рівня акредитації, який є структурним підрозділом Харківської медичної академії післядипломної освіти (вищий навчальний заклад ІІІ-ІV рівня акредитації) )наказ №51-К від 12.09.2005), що підтверджується довідкою від 24.12.2021 №07-21/455 та записом у трудові книжці серії НОМЕР_1 .

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 24.12.2021 про здійснення нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням ГУПФУ в Харківській області від 28.12.2021 №47 було відмовлено у здійсненні нарахування та виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач посилався на те, що за наданими документами визначити право на виплату грошової допомоги неможливо, оскільки відсутні документи, які б підтверджували, що фаховий медичний коледж є структурним підрозділом Харківської медичної академії з окремими правами юридичної особи та був акредитований за І-ІІ рівнем акредитації.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «є» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом «е» ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я після досягнення ними 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, для призначення позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій необхідно встановити наступні факти: факт роботи позивача на день досягнення пенсійного віку в закладі охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наявність на цей момент у позивача страхового стажу на таких посадах тривалістю 35 років, відсутність факту отримання будь-якої пенсії раніше до моменту досягнення пенсійного віку.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою КМУ від 4 листопада 1993 р. N 909 (далі Постанова №909).

Відповідно до положень Постанови №909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2021 р. по 31 березня 2022 р. - не менше 28 років 6 місяців.

Згідно розділу 1 Переліку №909, право на обумовлену одноразову грошову допомогу мають особи, які працювали у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, зокрема викладачі та педагоги професійного навчання.

Відповідно до розділу 2 Переліку №909 право на одноразову грошову виплату мають особи, які працювали у лікарняних закладах, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-1V періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII (у редакції, чинній на час роботи позивача у 2003 - 2007 роках), заклади охорони здоров`я - це підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Як було визначено у ч. 1, 2 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII (у редакції, чинній на час роботи позивача у 2003 - 2007 роках), безпосередню охорону здоров`я населення забезпечують санітарно- профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я. Заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально- технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 визначено, шо робота на посадах: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), дає право на пенсію за вислугу років. При цьому серед найменувань закладів і установ зазначені лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно- поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Крім того, у примітці 2 до Переліку № 909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

З метою забезпечення державної політики щодо створення та функціонування закладів охорони здоров`я і заняття медичною і фармацевтичною діяльністю, наказом МОЗ України від 28.10.2002 № 385 затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я (далі - Перелік № 385).

Згідно з п. 11 Пояснень до Переліку № 385 центрами є лікувальні заклади або їх структурні підрозділи, диспансери, пологові будинки та інші, які виконують функцію головного закладу з організації і надання медичної і медикаментозної допомоги закріпленому населенню. Заклад, який виконує функцію центру, як правило, зберігає свою назву згідно з переліком.

Абзацом 14 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 розділ 1 «Лікувально-профілактичні заклади» Переліку № 385 до лікувально-профілактичних закладів віднесено Медичні центри різного профілю.

Як передбачено положеннями Основ законодавства України про охорону здоров`я, діяльність закладу охорони здоров`я підлягає ліцензуванню. Тобто наявність ліцензії на здійснення медичної практики додатковим доказом належності певного підприємства, установи, організації до закладів охорони здоров`я.

Згідно зі ст. 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-Х1І основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавець встановив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній. трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Разом з тим, у рішенні ГУПФУ в Харківській області від 28.12.2021 №47, яким було відмовлено у здійсненні нарахування та виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідач зазначив, що за наданими документами визначити право на виплату грошової допомоги неможливо, оскільки відсутні документи, які б підтверджували, що фаховий медичний коледж є структурним підрозділом Харківської медичної академії з окремими правами юридичної особи та був акредитований за І-ІІ рівнем акредитації.

Згідно Положення про Фаховий медичний коледж Харківської медичної академії післядипломної освіти, затвердженого Вченою радою Харківської медичної академії післядипломної освіти 28.02.2020, Фаховий Медичний коледж Харківської медичної академії післядипломної освіти є її структурним підрозділом без права юридичної особи, який створено на підставі рішення Вченої ради Академії та наказів Міністерства охорони здоров`я України № 269 від 17.07.2002 і Харківської медичної академії післядипломної освіти №61-з від 18.07.2002.

Коледж є закладом фахової передвищої освіти, на підставі рішення Вченої ради Харківської медичної академії післядипломної освіти та ліцензії на провадження освітньої діяльності у сфері фахової передвищої освіти, яку отримано відповідно до наказу МОН України «Про ліцензування освітньої діяльності» № 971-л від 17.10.2019.

Як зазначалося, для призначення позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій необхідно встановити наступні факти: факт роботи позивача на день досягнення пенсійного віку в закладі охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наявність на цей момент у позивача страхового стажу на таких посадах тривалістю 35 років, відсутність факту отримання будь-якої пенсії раніше до моменту досягнення пенсійного віку.

Проте, відповідач, приймаючи оскаржуване у даній справі рішення, не врахував положень вищезазначених норм права, не здійснив перевірку наявності факту роботи позивача на день досягнення пенсійного віку в закладі охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наявність на цей момент у позивача страхового стажу на таких посадах тривалістю 35 років, відсутність факту отримання будь-якої пенсії раніше до моменту досягнення пенсійного віку.

За таких обставин, відповідачем не здійснювалась перевірка, яка відноситься до його повноважень, на відповідність дотримання умов, передбачених чинними положеннями пенсійного законодавства станом на дату подання відповідної заяви позивачем.

Суд зазначає, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, адміністративний суд не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Згідно із Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд для ефективного захисту прав позивача, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2021 щодо здійснення нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу витрат на надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тривалість розгляду справ щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, розгляд яких проводиться в порядку ст. 263 КАС України, визначений ч. 2 вказаної статті та становить не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу здійснюється судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 2-5 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналіз долучених позивачем до матеріалів справи доказів свідчить, що в обґрунтування заявленої вимоги до суду не надано взагалі доказів на підтвердження укладення договору на надання професійної правничої допомоги.

В той же час, до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження таких витрат, в тому числі копії акту виконаних робіт та доказів понесення таких витрат.

З огляду на вищенаведене, позивачем у строки, встановлені КАС України, не надано до суду доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на що, викладене в прохальній частині позову клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від 28 грудня 2021 року № 47 про відмову в здійсненні нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2021 щодо здійснення нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яності дві гривні 40 копійок).

У задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко