Справа № 640/34771/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ № 640/34771/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни від 01.11.2021 у виконавчому провадженні №49888324 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 846,87 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано протиправністю постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки фактичного виконання рішення суду не відбулося у зв`язку із укладенням між стягувачем та боржником, яким є позивач, мирової угоди.

Зокрема, позивачем заявлено про поновлення процесуального строку звернення до суду із позовом, оскільки лише 20.11.2021 року остання дізналася про існування оскаржуваної постанови з офіційного електронного додатку «Дія», в той час, як відповідачем спірної постанови на адресу позивача не направлялося.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, призначене на 26.01.2022 року; заяву позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду ухвалено розглянути в судовому засіданні; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №49888324; зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №49888324 та відзив у строк до 17.01.2022 року таким чином, щоб у вказану дату витребувані матеріали знаходились у канцелярії суду.

У судове засідання 26.01.2022 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем у встановлений ухвалою від 21.12.2021 року строк витребувані документи не подано.

З матеріалів справи судом також встановлено, що заяв, клопотань у порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження процесуального строку встановленого судом для подання витребуваних доказів, або про неможливість подання доказів, відповідачем не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2022 року витребувано повторно у Головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №49888324, які зобов`язано подати до 10.02.2021 року. Наступне судове засідання призначено на 23.02.2022 року.

На електронну пошту суду 09.02.2022 року та через канцелярію суду 14.02.2022 року відповідачем подано копії матеріалів виконавчого провадження №49888324 та №49888728.

У судове засідання 23.02.2022 року прибула позивач. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено.

Позивач, ознайомившись із поданими відповідачем копіями матеріалів виконавчих проваджень, заявлено клопотання про зміну предмету позову у зв`язку із допущеною помилкою в прохальній частині позовної заяви, а саме, у вказаному помилково номері виконавчого провадженні №49888324, в той час, як оскаржувану постанову у цій справі винесено в межах виконавчого провадження №49888728.

Враховуючи викладене, позивач просить суд здійснювати розгляд позовної заяви в наступній редакції позовних вимог: «визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни від 01.11.2021 у виконавчому провадженні №49888728 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 846,87 грн.».

Вирішуючи клопотання позивача, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частинами першою, восьмою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на допущену позивачем помилку при складанні позовної заяви в прохальній частині позовних вимог, а саме, в номері виконавчого провадження, та враховуючи, що відповідачем подано суду копії виконавчих проваджень як №49888324 так і №49888728, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про зміну предмета позову та здійснювати подальший розгляд справи в наступній редакції позовних вимог: «визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни від 01.11.2021 у виконавчому провадженні №49888728 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 846,87 грн.».

Судом заслухано вступне слово позивача, досліджено обставини справи та перевірено їх доказами, оголошено про вихід до нарадчої кімнати.

У судове засіданні 23.02.2022 року для заслуховування повного судового рішення сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із статтею 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Частиною четвертою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Пунктом 1 частини другої статі 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши докази, долучені представником позивача в обґрунтування заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, копії матеріалів виконавчого провадження №49888728, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 28 Закону України від 02.06.2016 року

№ 1404-VIII "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, державним виконавцем постанову про стягнення виконавчого збору має бути направлено простим поштовим відправленням, докази чого мають міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Суд зауважує, що обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду обґрунтовано не отриманням постанови від 01.11.2021 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №49888728.

Водночас, жодного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 постанови від 01.11.2021 року про стягнення виконавчого збору ВП №49888728, яку мало б бути відправлено державним виконавцем, матеріали виконавчого провадження №49888728 не містять.

Відповідачем не надано доказів, на кшталт, фіскального чеку поштового відправлення, які б спростовували встановлене судом.

Суд зауважує, що відповідачем також не спростовано й твердження позивача про те, що останній стало відомо про існування оскаржуваної у цій справі постанови лише 20.11.2021 року шляхом ознайомлення із останньою в додатку «Дія».

На переконання суду, встановлені обставини свідчать про необізнаність боржника щодо існування оскаржуваної постанови з незалежних від неї причин, що відповідачем не спростовано, а матеріалами виконавчого провадження, наданими державним виконавцем, навпаки, підтверджено.

Дійсно, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так, предметом спору є постанова державного виконавця, яку винесено 01.11.2021 року, в той час, як позов подано до суду 26.11.2021 року.

Отже, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденний строк звернення до суду позивачем пропущенно.

Проте, у межах розгляду справи №640/34771/21 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у відповідний процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

12.01.2016 року Дарницьким районним судом мста Києва у справі №753/12817/14 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» 317588 гривень 55 копійок за договором купівлі-продажу квартири від 14 листопада 1997 року, 30880 гривень 12 копійок три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 14 листопада 2011 року по 09 лютого 2015 року, а всього: 348468 гривень 67 копійок.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. від 26.01.2016 року відкрито виконавче провадження №49888728 з примусового виконання виконавчого листа від 12.01.2016 року, виданого Дарницьким районним судом міста Києва у справі №753/12817/14 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 348468 грн. 67 коп.

18.05.2021 року між Стягувачем Приватним акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» та Боржниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено Мирову угоду у справі №753/12817/14-ц, згідно з пунктом 2 якої, у разі сплати Боржниками на користь Стягувача грошової суми для погашення заборгованості, вказаної у пункті 1 цієї Мирової угоди (всього 348 468 грн. 67 коп.), у сумі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) протягом трьох робочих днів з дати підписання цієї Мирової угоди, Стягувач не матиме жодних претензій до Боржників щодо залишку суми заборгованості.

За вх. №36051 від 15.10.2021 року до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) представником Стягувача подано заяву про закінчення виконавчого провадження №49888728, у якій повідомлено, що 18.05.2021 року ОСОБА_1 сплачено на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» необхідну суму коштів, відтак у стягувача відсутні будь-які претензії до боржника.

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівською Н.І. від 01.11.2021 року у виконавчому провадженні №49888728 керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто виконавчий збір з ОСОБА_1 у розмірі 34 846,87 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно з абзацом 1 частини четвертої статті 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Статтею 40 Закону №1404 врегульовано наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, Законом №1404 передбачено стягнення виконавчого збору або на стадії відкриття виконавчого провадження, або на стадії його закінчення.

Дослідивши зміст постанови від 21.10.2021 року про стягнення виконавчого збору, судом встановлено, що державний виконавець керувався статтями 3, 27 та 40 Закону №1404.

Разом з тим, станом на день винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору - 01.11.2021 року, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не приймалося, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем суду.

Крім того, суд зауважує, що згідно з пунктами 7, 8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5), постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити, зокрема мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Водночас, визначивши розмір виконавчого збору у сумі 34 846,87 грн., державним виконавцем розрахунку у мотивувальній частині постанови про стягнення виконавчого збору не зазначено, зокрема, такий розрахунок відсутній і у наданих відповідачем копіях виконавчого провадження №49888728 як окремий документ, передбачений Інструкцією №512/5.

Зокрема, дослідивши постанову про стягнення виконавчого збору судом встановлено відсутність посилання на жодну з частин статті 27 Закону №1404, що унеможливлює здійснення судом перевірки розрахунку виконавчого збору та оцінити його правомірність або протиправність.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 зауважено, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Разом з тим, таких доказів матеріали виконавчого провадження №49888728 не містять.

Таким чином, оскільки судом встановлено порушення державним виконавцем процедури винесення, оформлення постанови про стягнення виконавчого збору, та суперечності останньої по її суті в частині необґрунтованості суми виконавчого збору, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання протиправною та скасування постанови від 01.11.2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №49888728 з зазначених судом підстав.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн. згідно з квитанцією від 25.11.2021 року №N1E845417M.

З огляду на задоволення позовних вимог, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівської Наталії Іванівни від 01.11.2021 у виконавчому провадженні №49888728 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 846,87 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головний державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малівська Наталія Іванівна (адреса: 02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16).

Повне рішення складено 23.02.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна