Справа № 440/9410/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 р. Справа № 440/9410/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/9410/21

за позовом ОСОБА_1

до Національного агенства з питань запобігання корупції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі по тексту - НАЗК, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною (незаконною) бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції (ідентиф. код юридичної особи 40381452) щодо вилучення відомостей відносно ОСОБА_1 , як особи, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення та відмови у вилученні цієї інформації з вказаного реєстру, викладеної у листі від 18 травня 2021 року № 23- 06/33622/21;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції вилучити всі відомості відносно ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення;

- стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції (ідентиф. код юридичної особи 40381452) судові витрати в розмірі сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відомості відносно нього у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення підлягають вилученню, оскільки були внесені на підставі наказу ГУ НП в Полтавській області про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, після прийняття якого минуло більше року, у зв`язку з чим позивач вважається таким, який не має дисциплінарних стягнень. Оскільки мета дисциплінарного стягнення була досягнута вважає, що його права мають бути поновлені.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі 440/9410/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного агенства з питань запобігання корупції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі № 440/9410/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про помилкове застосування судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин норм "Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення", затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 09.02.2018 № 166 (далі - Положення № 166), а не Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2012 № 39/5 (далі - Положення № 39/5), яке діяло на час внесення відомостей щодо ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення. Враховуючи, що в Положенні № 39/5 були відсутні норми щодо регулювання порядку внесення відомостей про притягання осіб до відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, за вчинення якого позивача і було притягнуто до відповідальності, а не за корупційне правопорушення, підстави для внесення відомостей до реєстру, передбачені пунктами 1.2, 2.1., 2.2., 2.6. Положення від №39/5, відсутні.

Вважає, що в силу пунктів 1.8, 2.2., 2.6., 2.9 Положення № 39/5 за умови зняття дисциплінарного стягнення, відомості щодо особи, яка притягалась до дисциплінарної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення підлягали вилученню з Реєстру, в той час, як в Положенні № 166, яке діяло на час звернення позивача до відповідача із вимогою про вилучення спірних відомостей з Реєстру, таких норм вже не існувало. Отже, норми Положення № 166 не можуть застосовуватись, як такі, що погіршують його становище.

Крім того, звертає увагу суду на те, що після спливу річного строку з моменту притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, позивач набув статусу особи, з якої знято дициплінарне стягнення, а тому з огляду на приписи Положення № 39/5 відомості, які раніше були внесені відносно нього до відповідного Реєстру підлягають вилученню з останнього.

Крім того, вказує, що у випадку передачі всіх повноважень у певній сфері від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, останній несе всю повноту відповідальності за дії та рішення попереднього, а тому саме НАЗК повинно обґрунтовувати законність та наявність підстав для внесення та подальшого перебування відомостей щодо позивача у Реєстрі, оскільки саме відповідач уповноважений діяти від імені держави у цій сфері.

Також, посилаючись на норми п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 32 Конституції України, ст. 11 Закону України "Про інформацію" та ст. 15 Закону України "Про захист персональних даних" вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність порушенного суб`єктивного права ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності відповідача, оскільки вважає, що сам факт перебування спірних відомостей у Реєстрі вже порушує його права та є підставою для звернення до суду за їх захистом.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ОВС з 30.08.2005 по 06.11.2015, в Національній поліції України з 07.11.2015, у тому числі з 08.12.2016 на посаді заступника начальника відділення спеціальної поліції ГУНП.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 11.06.2018 № 948 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" за недотримання службової дисципліни, що полягає у порушенні вимог статті 12, пунктів 1, 2, 3 статті 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ "Про Національну поліцію", статті 1, 2, 7 Закону України від 22.02.2006 № 3460-ІV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", статей 37, 38 Закону України "Про запобігання корупції", Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 заступника начальника відділення спеціальної поліції ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено з займаної посади /а.с. 17-18/.

11.06.2018 копію наказу було направлено начальнику Головного територіального управління юстиції в Полтавській області для вирішення питання про внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення /а.с. 15/.

Як зазначено у позовній заяві, у квітні 2021 року позивачу стало відомо, що відомості щодо нього внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

19.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до НАЗК із заявою про вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомостей щодо нього /а.с. 10/, за наслідками розгляду якої отримав відмову, оформлену листом від 18.05.2021 № 23-06/33622/21.

Позивач, вважаючи протиправним перебування відомостей щодо нього у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у відносинах між позивачем та НАЗК не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які підлягали б поновленню в судовому порядку. Щодо посилань позивача на бездіяльність відповідача зазначив, що оскільки на дату звернення позивача до НАЗК та на час розгляду справи у суді та прийняття судом рішення, наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 11.06.2018 № 948, який був підставою для внесення відомостей щодо позивача до Реєстру, не скасовано (після оскарження до суду наказ залишився чинним), підстави для виключення з Реєстру відомостей про позивача у відповідача відсутні. При цьому зауважив, що позивачем не оскаржуються дії щодо внесення відомостей стосовно ОСОБА_1 до Реєстру, які НАЗК не вчинялися, а тому такі дії не охоплюються предметом цієї адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено положеннями Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон № 1700-VII).

Відповідно до ст. 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Виходячи зі змісту п. 9 ч. 1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень Національного агентства належить, зокрема, забезпечення ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 1700-VII відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що формується та ведеться Національним агентством. Відомості про осіб, які входять до особового складу органів, що провадять оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, належність яких до вказаних органів становить державну таємницю, та яких притягнуто до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, вносяться до розділу з обмеженим доступом Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Отже, Законом № 1700-VII запроваджено створення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що формується та ведеться Національним агентством з питань запобігання корупції, як порталу, де міститься інформація про всіх фізичних та юридичних осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

За допомогою вказаного порталу державою надано можливість перевірити наявність інформації про себе чи про інших осіб, які претендують на посади відповідального або особливо відповідального становища або посади з підвищеним корупційним ризиком; аналізувати інформацію для визначення сфери державної політики та посади з найбільшими корупційними ризиками; аналізувати відомості про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру через корупційні правопорушення, для якісного відбору контрагентів чи підрядників.

Згідно з пунктом 1 Розділу ХІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 1700-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності. При цьому, вперше Закон № 1700-VII офіційно опубліковано у виданні "Голос України" 25 жовтня 2014 року.

З огляду на зазначене, положення Закону №1700-VII, пов`язані з регулюванням суспільних відносин в антикорупційній сфері, введені в дію 26 квітня 2015 року.

При цьому слід враховувати, що саме дата введення в дію Закону №1700-VII є початком для виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків відповідних суб`єктів правовідносин.

Згідно з рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 01.02.2019 № 367 інформаційно-телекомунікаційну систему "Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення" прийнято в постійну (промислову) експлуатацію з 00 год 00 хв 04.02.2019.

Таким чином, Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення розпочав свою роботу 04.02.2019 та з цієї дати до нього мають бути внесені відомості про всіх осіб, які починаючи з дня набрання чинності Закону України "Про запобігання корупції" вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення та відомості про яких не були внесені раніше.

Колегією суддів встановлено, що до початку ведення Національним агентством Реєстру повноваження щодо ведення Реєстру здійснювали Міністерство юстиції України, а також Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні територіальні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі згідно з Положенням № 39/5.

Функціонування Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, запроваджено Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Основною метою ведення Реєстру є забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні правопорушення та проведення спеціальної перевірки відомостей про осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Ведення Реєстру розпочато з 01 лютого 2012 року.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. № 171 «Про затвердження Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено Міністерству юстиції продовжити здійснення повноважень щодо забезпечення ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, та забезпечити надання інформації з нього згідно з Порядком, затвердженим цією постановою, до початку ведення Національним агентством з питань запобігання корупції Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 39/5 від 11.01.2012р. (далі Положення № 39/5), визначає порядок формування та ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього.

Відповідно до п. 1.2 Положення № 39/5 реєстр - це електронна база даних, яка містить відомості про осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Згідно п. 1.3 Положення № 39/5 реєстр ведеться з метою, зокрема, забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні правопорушення; забезпечення в установленому порядку проведення спеціальної перевірки відомостей про осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

За приписами п. 1.4 держатель Реєстру - Міністерство юстиції України (далі - Держатель).

Відповідно до п. 1.8 Положення № 39/5 реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є: Держатель через Департамент антикорупційного законодавства та законодавства про правосуддя, який вносить або вилучає відомості про особу, яку притягнуто до кримінальної, адміністративної та цивільно-правової відповідальності за корупційне правопорушення;

Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні територіальні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, які вносять або вилучають відомості про особу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності за корупційне правопорушення.

За приписами п. 2.2 Положення № 39/5 підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, є: електронна копія рішення суду, яке набрало законної сили; завірена в установленому порядку паперова копія наказу про накладання або зняття дисциплінарного стягнення.

В силу нормп. 2.4 Положення № 39/5, кадрові служби державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ та організацій, посадові особи яких є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення, в день підписання наказу про накладання на особу або зняття з неї дисциплінарного стягнення за вчинення корупційного правопорушення зобов`язані передати Реєстратору електронну та завірену в установленому порядку паперову копію відповідного наказу разом з інформаційною карткою до наказу про накладання (зняття) дисциплінарного стягнення на особу за вчинення корупційних правопорушень (додаток 1).

Відповідно до п. 2.5 Положення № 39/5 Реєстратор вносить до Реєстру відомості в день отримання електронної копії рішення суду, завіреної паперової копії наказу про накладання чи зняття дисциплінарного стягнення або наступного робочого дня.

Колегія суддів звертає увагу, що спірні відносини виникли між сторонами внаслідок вчинення, як вважає позивач, бездіяльності НАЗК в частині невилучення інформації про ОСОБА_1 з відповідного Реєстру, що на переконання апелянта, є підставою для зобов`язання НАЗК це зробити в судовому порядку.

Встановлення правомірності або протиправності дій Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо внесення спірних відомостей до Реєстру не входить до предмета розгляду цієї адміністративної справи, оскільки ОСОБА_1 такі позовні вимоги не заявлені.

Порядок формування, ведення Національним агентством з питань запобігання корупції Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та надання відомостей з нього визначенні Положенням № 166.

Колегія суддів зазначає, що на момент звільнення позивача (11.06.2018) та внесення спірних відомостей до реєстру діяло Положення № 39/5, тому відповідно до загальновизнаного принципу права закріпленого у ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно з яким до події застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми вказаного Положення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1700-VII корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

З наявного в матеріалах справи наказу ГУ НП в Полтавській області від 11.06.2018 № 948 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" вбачається, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зокрема за порушення вимог ст.ст. 37, 38 Закону № 1700-VII.

Абзац 13 загальних положень Методичних рекомендацій щодо організації роботи із повідомленнями про корупцію, внесеними викривачами, затверджених рішенням НАЗК № 286 від 06.07.2017, передбачав, що перелік встановлених Законом вимог, заборон та обмежень, порушення яких є правопорушенням, пов`язаним з корупцією, наведений у додатку 1.

Згідно з п. 1 Додатку 1 до Методичних рекомендацій щодо організації роботи із повідомленнями про корупцію, внесеними викривачами (розділ І) (у редакції рішення Національного агентства з питань запобігання корупції 10.08.2018 № 1651), яким встановлено перелік встановлених Законом України "Про запобігання корупції" вимог, заборон та обмежень, зокрема вимоги до поведінки осіб, додержання вимог закону та етичних норм поведінки (статті 37, 38).

Закон № 1700-VІІ дійсно розмежовує поняття "корупційне правопорушення" та "правопорушення, пов`язане з корупцією" і тут доводи позивача є слушними. Однак, у вимірі предмету спору цієї справи вони не заперечують/не спростовують того, що відомості про особу, яка вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 11.06.2018 № 948 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" притягався до дисциплінарної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією в період після набрання чинності Закону України "Про запобігання корупції" (капітана поліції ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади заступника начальника відділення спеціальної поліції ГУНП в Полтавській області), відомості щодо нього після отримання паперової копії наказу про накладання дисциплінарного стягнення підлягали обов`язковому внесенню до Реєстру.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень зазначений наказ ОСОБА_1 оскаржував в судовому порядку, але рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 по справі № 1640/2388/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено.

Щодо наявності протиправної бездіяльності відповідача в частині не вчинення дій щодо вилучення відомостей відносно ОСОБА_1 , як особи, яка вчинила пов`язане з корупцією правопорушення, з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення , колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 2.6 Положення № 39/6 встановлено, що до Реєстру вносяться такі відомості про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, зокрема, реквізити наказу про накладання дисциплінарного стягнення; спосіб вчинення дисциплінарного проступку; вид дисциплінарного стягнення; підстава та дата зняття дисциплінарного стягнення.

Положеннями пункту 2.8 передбачено, що підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне правопорушення, а також наказ про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення.

Аналогічні положення містить частина 8 розділу II Положення № 166 (в редакції чинній на дату звернення позивача до відповідача із вимогою про вилучення відомостей), якою встановлено, що підставами для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, розпорядчого документа або судового рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення.

Перелік підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу є вичерпним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, підставою для відмови НАЗК у вилученні відомостей з Реєстру стосовно позивача за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей щодо нього від 19.04.2021 НАЗК слугувала відсутність розпорядчого документа або судового рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення.

Отже, враховуючи, що на момент звернення позивача до НАЗК, наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 11.06.2018 № 948, який був підставою для внесення відомостей щодо позивача до Реєстру, не скасовано, та відповідно, відповідача про такі обставини не повідомлено (копії таких документів не надіслано та не отримано НАЗК), підстави для виключення з Реєстру відомостей про позивача, які передбачені п.2.8 Положення №39/6 відсутні. Інших рішень, які б були підставою для вилучення відомостей з Реєстру осіб, позивачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності НАЗК в частині невилучення відомостей відносно позивача з Реєстру та задоволення позовних вимог в цій частині.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Варто зазначити, що позивач помилково вважає, що предметом цієї адміністративної справи є протиправність перебування відомостей щодо нього у Реєстрі, внаслідок безпідставного їх внесення Головним територіальним управління юстиції в Полтавській області, при цьому вимоги про визнання дій протиправними щодо внесення відомостей до Реєстру стосовно ОСОБА_1 до вказаного суб`єкта владних повноважень, у прохальній частині позовної заяви - відсутні, натомість відповідачем по даній справі визначено НАЗК.

Для того, щоб належно та ефективно здійснити захист своїх порушених прав, позивач міг одночасно звернутися з позовом до суб`єкта владних повноважень, який вносив відомості до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, а саме до Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання протиправними дій щодо внесення відомостей до реєстру стосовно позивача та до НАЗК з вимогою вилучити спірні відомості.

Крім цього, позивач помилково ототожнює сплив річного строку з дня накладення дисциплінарного стягнення, за наслідком якого він вважається, таким, що не притягався до дисциплінарної відповідальності та процедуру зняття адміністративного стягнення, у разі здійснення якої відомості вносять до Реєстру з огляду на наступне.

Положеннями ч. 6 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), що діяв на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

Приписами статті 9 Дисциплінарного статуту передбачено, що за мужність, відвагу, героїзм, розумну ініціативу, старанність, сумлінне та бездоганне виконання службових обов`язків до осіб рядового і начальницького складу можуть бути застосовані такі види заохочень, зокрема, дострокове зняття дисциплінарного стягнення.

З наведених норм вбачається, що зняття дисциплінарного стягнення є видом заохочення, яке застосовується до особи яка виконує службові обов`язки. Тобто сплив року з дня накладення дисциплінарного стягнення та дострокове зняття дисциплінарного стягнення є різними юридичними фактами, з настанням яких у особи виникають різні права та обов`язки. Водночас, позивача було звільнено, відомості про застосування до нього заохочення саме у вигляді дострокового зняття дисциплінарного стягнення в матеріалах справи відсутні, як і наказ про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення. Крім цього, в розумінні п. 2.6 Положення №39/6 до Реєстру вносяться відомості про підставу та дату зняття дисциплінарного стягнення, однак, існування цих відомостей в Реєтрі саме по собі, в розумінні п. 2.8 вказаного Положення, не є підставою для вилучення з Реєстру таких відомостей.

На переконання колегії суддів, Реєстр лише містить відомості, які підтверджують факт вчинення особою в минулому корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та факт притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Наявність або відсутність відомостей в Реєстрі не є доказом того, що особа вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення. При цьому, ані Законом № 1700-VII, ані Положенням № 39/5 не передбачено можливості невключення таких відомостей та/або їх виключення з Реєстру, у зв`язку з тим, що сплив строк, після якого особа вважається такою, яка не була притягнута до дисциплінарної відповідальності. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає хибним довод позивача стосовно того, що сплив року з дня накладення дисциплінарного стягнення є безумовною підставою для вилучення спірних відомостей з Реєстру.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку що право позивача внаслідок дій відповідача жодним чином не було порушено, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання НАЗК вилучити спірні відомості з Реєстру відсутні.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування при вирішенні спірних правовідносин норм матеріального права, а саме, суд керувався приписами Положення № 166, замість Положення № 39/6, яке підлягало застосуванню, рішення суду підлягає зміні. Разом з тим, це не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки приписи вказаних положень є практично аналогічними, та в цілому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях відповідача ознак протиправної бездіяльності, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладені вище висновки, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 440/9410 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 440/9410/21 - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій