Справа № 280/1088/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 серпня 2022 року Справа № 280/1088/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 08 липня 2021 року.

Ухвалою судді від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що йому відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно пункту 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на момент звернення позивачу необхідно не менш 28 років стажу, наявність якого визначає право на пенсію. Позивач вважає, що Відповідач повинен був зарахувати до пільгового стажу період роботи в Усть-Куломському районному споживчому товаристві республіки Комі Російської Федерації, який відноситься до районів Крайньої півночі. З огляду на вищевикладене просить задовольнити позов. Крім того у письмових поясненнях (вх.№9522 від 08 лютого 2022 року) зазначає, що 15 січня 1993 року набула чинності Тимчасова Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення. Звертає увагу, що указом президента Російської Федерації № 46 від 24 січня 1992 року (з подальшими змінами та доповненнями) визначено Усть-Куломський район Комі АРСР таким, що відноситься до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі. На підставі наведеного, позивач та представник позивача вважають, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком, починаючи з моменту звернення, а саме з 08 серпня 2021 року, враховуюче пільгове обчислення пенсії, а саме зарахування періоду праці на території прирівняної до районів Крайньої Півночі 1 рік як 1,9 років.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у письмовому відзиві (вх.№10408 від 11 лютого 2022 року) проти задоволення позовних вимог заперечив, в якому зазначено, що згідно переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, який затверджений постановою Президії Верховної Ради СРСР 03 січня 1983 року Усть-Куломський район Комі АРСР відсутній. Документи, які б підтверджували періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами заявником не надавались. Отже, з огляду на вищезазначене правові підстави для врахування позивачу періоду роботи в Усть-Куломському районному споживчому товаристві республіки Комі Російської Федерації в пільговому обчисленні відсутні. Відповідно до положень статті 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 24 роки 5 місяців 13 днів. Стаж зараховано в повному обсязі згідно з наданими до заяви документами та даними персоніфікованого обліку. Виходячи з вищевикладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не порушено права та інтереси Позивача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачем також надано відповідь на відзив (вх.№12198 від 18 лютого 2022 року), у якому позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові та письмових поясненнях, та вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано зарахувати, як пільговий стаж період роботи Позивача в Усть-Куломському споживчому товаристві республіки Комі Російської Федерації.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 08 липня 2021 року звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка для призначення пенсії за віком.

Рішенням від 16 липня 2021 року №95 позивачу відмовлено, та зазначено, що необхідний страховий стаж становить 28 років, а відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 24 роки 5 місяців 13 днів.

Представник позивача звернувся до відповідача із запитом, на який листом від 02 грудня 2021 року №0800-0213-8/82299 надано відповідь, де зазначено, що згідно переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, який затверджений постановою Президії Верховної Ради СРСР 03 січня 1983 року Усть-Куломський район Комі АРСР відсутній. Документи, які б підтверджували періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами заявником не надавались. Отже, з огляду на вищезазначене правові підстави для врахування Позивачу періоду роботи в Усть-Куломському районному споживчому товаристві республіки Комі Російської Федерації в пільговому обчисленні відсутні.

Позивач не погоджуючись відмовою відповідача у призначенні пенсії, звернувся із позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються, серед іншого, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що в обґрунтування вимог про призначення пенсії за віком позивач посилається на те, що має необхідний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо твердження позивача про наявність підстав для зарахування періоду праці на території прирівняної до районів Крайньої Півночі 1 рік як 1,9 роки, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

15 січня 1993 року набула чинності Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районі Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди від 15 січня 1993 року чітко регламентовано умови набуття права на пенсію особами, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі та надано право дострокового виходу на пенсію.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Угоди від 15 січня 1993 року: "громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): - жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

При цьому, згідно статті 2 Тимчасової угоди, при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.

Тобто вказаною угодою встановлені необхідні умови для пільгового пенсійного забезпечення, зокрема це - набуття особою певної тривалості "пільгового" стажу при певній тривалості "загального" стажу, досягнення певного віку, а також наявність місцевості у Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій сторінок трудової книжки НОМЕР_1 , а також архівних довідок Адміністрації муніципального району «Усть-Куломський» Республіки Комі Російської Федерації, позивач у періоди:

з 10 квітня 1985 року по 23 червня 1986 року працював плотником в Усть-Куломському районному споживчому товаристві Комі АРСР;

з 23 червня 1986 року по 30 серпня 1986 року працював плотником 4 розряду в Колгоспі «Усть-Немський» Усть-Куломського району Комі АРСР;

з 17 грудня 1986 року по 12 квітня 1988 року працював плотником по житловому фонду в Усть-Куломському виробничому управлінні житлово-комунального господарства Усть-Куломського району Комі АРСР;

з 13 квітня 1988 року по 01 грудня 1988 року працював плотником 4 розряду в Усть-Куломському районному споживчому товаристві Комі АРСР.

Водночас, згідно Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №12 від 03 січня 1983 року (остання редакція відповідно до інформації на сайті Верховної Ради України від 23 червня 1990 року) Усть-Куломський район Комі АРСР до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі не відноситься.

Зазначена територія доповнена до Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі лише 24 січня 1992 року, про що також зазначено і у Довідках від 13 квітня 2021 року №05-58/56, від 12 липня 2021 року №05-58/125, виданих Адміністрацією муніципального району «Усть-Куломський» Республіки Комі Російської Федерації.

Тобто враховуючи імперативність норми статті 2 Тимчасової угоди, відповідно до якої при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв саме до 1 січня 1992 року, у відповідача були відсутні підстави для пільгового обчислення згаданого вище стажу роботи позивача.

Таким чином, з огляду на відсутність у позивача необхідного віку та стажу роботи для призначення пенсії за віком, у відповідності до статті 26 Закону №1058, а також, з огляду на неможливість пільгового обчислення стажу роботи позивача у періоди з:

з 10 квітня 1985 року по 23 червня 1986 року плотником в Усть-Куломському районному споживчому товаристві Комі АРСР;

з 23 червня 1986 року по 30 серпня 1986 року плотником 4 розряду в Колгоспі «Усть-Немський» Усть-Куломського району Комі АРСР;

з 17 грудня 1986 року по 12 квітня 1988 року плотником по житловому фонду в Усть-Куломському виробничому управлінні житлово-комунального господарства Усть-Куломського району Комі АРСР;

з 13 квітня 1988 року по 01 грудня 1988 року плотником 4 розряду в Усть-Куломському районному споживчому товаристві Комі АРСР, - пенсійний орган правомірно та обґрунтовано відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (Заява №4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

У Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,9, 77, 241, 243-246, 252, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 04 серпня 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов