Справа № 240/11574/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11574/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

05 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служба України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної аудиторської служби України (далі - відповідач) в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної аудиторської служби України;

- зобов`язати Державну аудиторську службу України провести перевірку відомостей про порушення законодавства у сфері державних закупівель по скарзі ОСОБА_1 від 21.06.2020 (вх.№П-505 від 22.06.2020).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що зверталась до Державної аудиторської служби України зі скаргою щодо можливих порушень Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області вимог законодавства у сфері публічних закупівель під час придбання послуг з експертної оцінки земельної ділянки, зі складання звітів про експертну грошову оцінку земельних ділянок площею 6,3884 га та 0,1675 га, послуг грейдера дорожнього, а також послуг грейдера дорожнього (закупівлі за номерами ID: UA-2020-06-03-005635-b, UA-2020-06-03-006124-b,UA-2020-06-15-001944-c, UA-2020-06-15-005635-c). Однак, відповідач відмови їй у здійсненні моніторингу та перевірки вищезазначених закупівель щодо питань порушених у скарзі, обґрунтовуючи свою відмову тим, що зазначені закупівлі були проведені без використання електронної системи, а відтак вони не є процедурами закупівлі в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі". Позивач вважає таку бездіяльність щодо не проведення перевірки зазначених у скарзі закупівель протиправною, оскільки відповідно Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю не лише шляхом моніторингу, а ще й шляхом перевірки закупівлі. В свою чергу, згідно з пунктом 4 Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №631, підставою для проведення перевірки державних закупівель є виникнення потреби у перевірці відомостей про порушення замовником законодавства у сфері закупівель, що надійшли до органу державного фінансового контролю. Відтак, позивач вважає, що закупівлі, які були перераховані нею у скарзі, хоча і були проведені без використання електронної системи (процедура "звіт про закупівлю"), але повинні відбуватися з дотриманням вимог законодавства у сфері закупівель, і тому відповідач, як орган державного фінансового контролю, має правові підстави для проведення перевірки зазначених закупівель на відповідність їх вимогам законодавства. З огляду на зазначене, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що частиною 2 статті 8 Закону України від 25 грудня 2015 року №922-VIII "Про публічні закупівлі" визначені підстави для проведення моніторингу закупівель, а пунктом 4 Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №631, визначені підстави для проведення перевірки закупівель. Зазначений перелік підстав для проведення моніторингу закупівель, так само як і перелік підстав для проведення перевірки закупівель є виключним. Відповідно до вищезазначених норм, Державна аудиторська служба України в межах компетенції розглянула скаргу позивача від 21.06.2020 щодо можливих порушень Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області законодавства у сфері публічних закупівель під час придбання послуг з експертної оцінки земельної ділянки, складання звітів про експертну грошову оцінку земельних ділянок та послуг дорожнього грейдера, та листами від 26.06.2020 за вих. № 003100-16/1542-2020 та від 03.07.2020 за вих. № 003100-16/1830-2020 повідомила заявника про відсутність правових для здійснення моніторингу та перевірки закупівель з питань, порушених у скарзі, оскільки зазначені в скарзі закупівлі за номерами ID: UA-2020-06-03-005635-b, UA-2020-06-03-006124-b, UA-2020-06-15-001944-c, UA-2020-06-15-005635-c не є процедурами закупівлі в розумінні Закону №922-VIII. З огляду на зазначене, відповідача у відзиві зазначив, що твердження позивача про те, що Державною аудиторською службою України протиправно не реалізовані контрольні функції у сфері "державних закупівель" спростовується листами від 26.06.2020 за вих. №003100-16/1542-2020 та від 03.07.2020 за вих.№003100-16/1830-2020, відповідно до яких Державна аудиторська служба України дослідила зазначені в скарзі процедури закупівель, а також відомості, що розміщені в електронній системі закупівель по цих процедурах закупівель, та дійшла висновку про відсутність підстав для здійснення моніторингу закупівель відповідно до частини другої статті 8 Закону №922 та проведення перевірки закупівель відповідно до пункту 4 Порядку № 631. З огляду на зазначене, Державна аудиторська служба України просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Q ? ` ` ? ?? $? ? ? ???? ?? ??? G U # ? ???Times New Roman CE Times New Roman Bold Bold центральноєвропейське ?? >?# Q ? ` ` ? ?i $? ? ? ???? ?? ??? G U # ? ???Times New Roman CYR Times New

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в справі матеріалами, 21 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Державної аудиторської служби України із електронним звернення у формі скарги, в якій зазначила, що секретарем Оліївської сільської ради ОСОБА_3 , як керівником замовника закупівлі, було укладено та підписано чотири договори (звіти про укладені договори без застосування електронної системи "Закупівля": UA-2020-06-03-005635-b (проведення експертної оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна); UA-2020-06-03-006124-b (послуги зі складання звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки); UA-2020-06-15-001944-c (послуги зі складання звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки), UA-2020-06-15-005635-c (послуги грейдера дорожнього)) без застосування конкурентної процедури та проведення спрощених закупівель, визначених законом. З огляду на вказане, заявник у скарзі просила притягнути секретаря Оліївської сільської ради ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст.164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього штраф у розмірі десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с.7-9).

За наслідками розгляду вищезазначеної скарги, Державна аудиторська служби України надіслала позивачу лист від 03.07.2020 №003100-16/1830-2020, в якому повідомила, правових підстав для здійснення моніторингу та перевірки закупівель з питань, порушених у скарзі, а також для притягнення уповноваженої особи до відповідальності, немає (а.с.5-6).

Обґрунтовуючи таке рішення, Державна аудиторська служби України зазначила, що відповідно до статті 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" служба здійснює контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель шляхом проведення моніторингу закупівлі та перевірки закупівель за наявності підстав та у порядку, які визначені в статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" та Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 01 серпня 2013 року №631, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. При цьому, виключний перелік процедур закупівель, визначений статтею 13 Закону України "Про публічні закупівлі", та включає: відкриті торги, торги з обмеженою участю, конкурентний діалог та переговорна процедура закупівель. В свою чергу, згідно з інформацією, оприлюдненою на веб-порталі уповноваженого органу, закупівлі про які зазначено в скарзі від 21.06.2020, здійсненні замовником без використання електронної системи, а тому вони не є процедурами закупівлі в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі". Відтак, з огляду на те, що зазначені ОСОБА_2 у скарзі від 21.06.2020 закупівлі, не є процедурами закупівлі в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі", Державна аудиторська служби України дійшла висновку про відсутність підстав для здійснення їх перевірки чи моніторингу (а.с.5-6).

Вважаючи протиправною бездіяльність Державної аудиторської служби України щодо не проведення перевірки відомостей про порушення законодавства у сфері державних закупівель, зазначених у її скарзі від 21.06.2020, ОСОБА_2 звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені в Законі України від 26.01.1993 №2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон №2939-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-ХІІ здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (далі Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема, реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю (пп.1 п. 3 Положення №43).

Згідно зі статтею 2 Закону №2939-ХІІ передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до норм статті 5 Закону №2939-ХІІ, контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, визначеними Законом №2939-ХІІ формами державного фінансового контролю у сфері закупівель, які здійснює Держаудитслужба, є моніторинг закупівлі та перевірка закупівель.

Відповідно до положень пункту 14 статті 1 Закону України від 25.12.2015 №922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі Закон №922-VIII, в редакції чинній на момент спірних правовідносин), моніторинг процедури закупівлі це аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.

Порядок здійснення моніторингу процедур публічних закупівель врегульований статтею 8 Закон №922-VIII та передбачає, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закон №922-VIII рішення про початок моніторингу процедури закупівлі приймає керівник органу державного фінансового контролю або його заступник (або уповноважена керівником особа) за наявності однієї або декількох із таких підстав:

1) дані автоматичних індикаторів ризиків;

2) інформація, отримана від органів державної влади, народних депутатів України, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель;

3) повідомлення в засобах масової інформації, що містять відомості про наявність ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель;

4) виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель;

5) інформація, отримана від громадських об`єднань, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявлених за результатами громадського контролю у сфері публічних закупівель відповідно достатті 7цього Закону.

Відповідно до положень Закону №922-VIII слідує, що державний фінансовий контроль у сфері закупівель у формі моніторингу закупівлі здійснюється Держаудитслужбою лише за наявності підстав, визначених частиною 2 статті 8 Закон №922-VIII, та лише відносно процедур публічних закупівель, які проводяться відповідно до норм вказаного Закону №922-VIII.

Положеннями пункту 25 статті 1 Закону №922-VIII передбачено, що публічна закупівля (далі - закупівля) це придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з нормами Закону №922-VIII публічні закупівлі здійснюють шляхом застосування конкурентної процедури закупівлі або ж процедури спрощеної закупівлі.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону №922-VIII конкурентна процедура закупівлі (далі - тендер) це здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів, торгів з обмеженою участю та конкурентного діалогу.

Статтею 13 Закону №922-VIII передбачено, що закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог. Як виняток та відповідно до умов, визначених участині другійстатті 40 цього Закону, замовники можуть застосовувати переговорну процедуру закупівлі. Замовник здійснює процедури закупівлі, передбаченічастиною першоюцієї статті, шляхом використання електронної системи закупівель.

Спрощена закупівля - це придбання замовником товарів, робіт і послуг, вартість яких дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена упунктах 1і2частини першої статті 3 цього Закону ( пункт 28 статті 1 Закону №922-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону №922-VIII спрощена закупівля проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно достатті 30цього Закону.

Сторонами не заперечується, що закупівлі, зазначені у скарзі ОСОБА_8 від 21.06.2020, не є публічними закупівлями, які здійснювались за допомогою процедур конкурентної закупівлі чи спрощеної закупівлі, передбачених Законом №922-VIII.

З огляду на визначення публічної закупівлі, зазначене в пункті 25 статті 1 Закону №922-VIII, закупівлі, вказані в скарзі позивача від 21.06.2020, не є публічними закупівлями в розумінні Закону №922-VIII, оскільки придбання послуг за цими закупівлями здійснювалось не у порядку, встановленому цим Законом.

Визначений в частині 2 статті 8 Закон №922-VIII, виключний перелік підстав для призначення моніторингу процедури публічної закупівлі, не передбачає такої підстави для його проведення, як надходження до органу державного фінансового контролю інформації з приводу можливого порушення замовником законодавства у сфері закупівель, яке полягає в укладенні договору без проведення визначених у Законі №922-VIII процедур закупівель.

Враховуючи вищезазначене, колегія судідв погоджується з доводами відповідача в частині відсутності правових підстав для здійснення Держаудитслужбою такої форми державного фінансового контролю, як призначення моніторингу закупівель, зазначених у скарзі позивача від 21.06.2020.

Водночам, зі змісту скарги від 21.06.2020 року слідує, що вказані у ній закупівлі були здійснені замовником без використання електронної системи закупівель. Відносно цих закупівель замовник, на виконання вимог ч. 3 ст. 3 Закону №922-VIII, лише оприлюднив в електронній системі закупівель звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель.

Так, згідно з порложеннями частини 3 статті 3 Закону №922-VIII у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких не перевищує 50 тисяч гривень, замовник повинен дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель та може використовувати електронну систему закупівель, у тому числі електронні каталоги для закупівлі товарів. У разі здійснення таких закупівель без використання електронної системи закупівель замовник обов`язково оприлюднює в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель.

Отже, норми частини 3 статті 3 Закону №922-VIII зобов`язують замовника, який здійснює закупівлю товарів, робіт і послуг, вартість яких не перевищує 50 тисяч гривень, дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, визначених нормами цього Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені у скарзі позивачки від 21.06.2020 року закупівлі хоч і не є публічними закупівлями, в розумінні Закону №922-VIII, однак є закупівлями, під час яких замовник повинен дотримувати принципів здійснення публічних закупівель, визначених нормами Закону №922-VIII, а також вимог частини 3 статті 3 цього Закону щодо оприлюднення в електронній системі закупівель звіту про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що Державна аудиторська служба України, як орган уповноважений здійснювати контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель, наділена повноваженнями на здійснення контролю на предмет дотримання замовник цим закупівель принципів здійснення публічних закупівель визначених нормами Закону №922-VIII, а також вимог частини 3 статті 3 цього Закону.

Так, однією з форм державного фінансового контролю Держаудитслужби у сфері закупівель, є перевірка закупівель.

Процедура проведення Держаудитслужбою та її міжрегіональними територіальними органами перевірок закупівель врегульована Порядком проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2013 року № 631 (далі Порядок №631, в редакції від 28.08.2018, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень визначених у пункті 2 Порядку №631, перевірка закупівель це перевірка, яка проводиться за наявності підстав, передбачених цим Порядком, щодо замовника за його місцезнаходженням чи за місцем розташування об`єкта його права власності.

Підстави для призначення та проведення Держаудитслужбою перевірки закупівель визначені в пункті 4 Порядку №631.

Згідно з нормами пункту 4 Порядку №631 передбачено, що перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав:

- замовник не усунув порушення, визначене у висновку про результати моніторингу закупівлі (далі - висновок), і таке порушення матиме негативний вплив для бюджетів, а також висновок не оскаржено до суду;

- виявлення під час моніторингу закупівлі порушень щодо невідповідності опублікованих в електронній системі закупівель умов договору про закупівлю змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури закупівлі;

- замовник не усунув порушення, визначене у висновку, і таке порушення призвело до невиконання ним вимог Закону України Про публічні закупівлі, а також висновок не оскаржено до суду;

- наявність доручення або рішення Кабінету Міністрів України щодо проведення перевірок закупівель, якщо відповідні питання не можуть бути перевірені під час планових виїзних ревізій;

- виникнення потреби у перевірці відомостей про порушення замовником законодавства у сфері закупівель, що надішли до органу державного фінансового контролю, або перевірці відомостей, наведених у зверненні (за умови закінчення строку подання скарги про відповідні порушення до органу оскарження згідно із Законом України «Про здійснення державних закупівель»), якщо замовник не надав пояснення та їх документального підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу державного фінансового контролю протягом трьох робочих днів з дня його надходження;

- виявлення органом державного фінансового контролю вищестоящого рівня під час перевірки (в порядку здійснення контролю за достовірністю висновків органу державного фінансового контролю нижчестоящого рівня) актів перевірки закупівель невідповідності їх вимогам законодавства. Перевірка закупівель може бути ініційована органом державного фінансового контролю вищестоящого рівня, якщо розпочато службове розслідування стосовно посадових або службових осіб органу державного фінансового контролю нижчестоящого рівня, які проводили перевірку закупівель, або у разі повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

- у разі надходження скарги від замовника на дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю.

Системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить, що потреба у перевірці відомостей про порушення замовником законодавства у сфері закупівель, що надішли до органу державного фінансового контролю, є підставою для здійснення Держаудитслужбою державного фінансового контролю у формі проведення перевірки закупівлі.

Водночас, жодних застережень про те, що вказані відомості мають стосуватися виключно публічних закупівель, проведених за допомогою процедур конкурентної закупівлі чи спрощеної закупівлі, передбачених Законом №922-VIII, норми пункту 4 Порядку №631 не містять.

Так, з матеріалів справи встановлено, що звертаючись до Державної аудиторської служби України зі скаргою від 21.06.2020, позивачка в ній повідомила про можливі порушення секретарем Оліївської сільської ради ОСОБА_3 , як керівником замовника закупівлі, вимог законодавства у сфері закупівель, які, на її переконання, полягали в укладенні та підписанні чотирьох договорів (звіти про укладені договори: UA-2020-06-03-005635-b; UA-2020-06-03-006124-b; UA-2020-06-15-001944-c; UA-2020-06-15-005635-c) без проведення процедури спрощеної закупівлі відповідно до Закону №922-VIII.

Отже, подання позивачем вищезазначеної скарги від 21.06.2020 зумовило виникнення потреби у перевірці зазначених у ній відомостей про можливі порушення законодавства у сфері закупівель при здійсненні Оліївською сільською радою закупівель без використання електронної системи закупівель, звіти про які опубліковані за № UA-2020-06-03-005635-b; UA-2020-06-03-006124-b; UA-2020-06-15-001944-c; UA-2020-06-15-005635-c, що у свою чергу, відповідно до абз. 6 п. 4 Порядку №631, є підставою для проведення перевірки вказаних у скарзі закупівель.

Процедура розгляду в Держаудитслужбі та її міжрегіональних територіальних органах звернень громадян визначена в Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній аудиторській службі України та її міжрегіональних територіальних органах, затвердженому наказом Державної аудиторської служби України від 24.11.2016 № 149 (далі Порядок №149).

Згідно з положеннями пункту 1 розділу ІІІ Порядку №149 посадові особи органу державного фінансового контролю під час розгляду звернень зобов`язані уважно розглянути їх по суті, можуть у разі потреби вимагати у виконавців матеріали попередніх перевірок з питань, зазначених у зверненні, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненнях обставин, отримувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для розгляду звернення, вживати в межах своїх повноважень інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань, приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитися.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі порушені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення, вжито необхідних заходів щодо його виконання та повідомлено заявника про результати розгляду звернення і прийняте рішення (пункт 5 розділу ІІІ Порядку №149).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 149, за зверненнями, в яких повідомляється про факти порушень законодавства з фінансових питань на підприємствах, в установах чи організаціях, підконтрольних органу державного фінансового контролю, приймається одне з рішень щодо:

1) включення питань, порушених у зверненні, до програми контрольного заходу, що вже розпочата або буде проводитися у порядку, установленому законодавством;

2) призначення контрольного заходу в установленому порядку;

3) відмови у проведенні контрольного заходу у випадках, коли вирішення порушених у зверненні питань не належить до компетенції органу державного фінансового контролю, якщо зазначені питання вже були перевірені попередніми контрольними заходами.

З огляду на вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що Державна аудиторська служба України, за результатами розгляду звернення позивачки від 21.06.2020 про факти можливого порушення законодавства у сфері закупівель при здійсненні Оліївською сільською радою закупівель, звіти про які опубліковані за № UA-2020-06-03-005635-b; UA-2020-06-03-006124-b; UA-2020-06-15-001944-c; UA-2020-06-15-005635-c, зобов`язана була відповідно до пункту 6 Порядку № 149 прийняти відповідне рішення про призначення контрольного заходу у формі перевірки вказаних у цьому зверненні закупівель, оскільки потреба у перевірці відомостей про порушення замовником законодавства у сфері закупівель, що надішли до органу державного фінансового контролю, згідно абз. 6 п. 4 Порядку №631 є підставою для здійснення Держаудитслужбою державного фінансового контролю у формі проведення перевірки закупівлі.

Однак, всупереч вимогам вищезазначених нормативно-правових актів, відповідна перевірка вказаних у скарзі позивача від 21.06.2020 закупівель, Державною аудиторською службою України проведена не була, а за наслідками розгляду цієї скарги відповідач листом повідомив позивачку про відсутність підстав для здійснення відповідної перевірки Державною аудиторською службою.

Вираховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державною аудиторською службою України було допущено протиправну бездіяльність щодо не проведення перевірки відомостей про порушення законодавства у сфері державних закупівель, зазначених у скарзі ОСОБА_2 від 21.06.2020 року, тому слід зобов`язати Державну аудиторську службу України провести перевірку відомостей про порушення законодавства у сфері державних закупівель, зазначених у скарзі ОСОБА_2 від 21.06.2020 року.

Колегія суддів зазначає, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", зазначив, що "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення відповідає.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.