Справа № 300/7312/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/7312/21 пров. № А/857/6546/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року (головуючий суддя: Чуприна О.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 , 17.11.2021 звернувся з позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) предмета позову (а. с. 72-74, 76-77) просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування і невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку;

- стягнути вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 7794 грн 18 коп;

- стягнути середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні із 23.10.2021 по день фактичного розрахунку.

Обґрунтовує позов тим, що наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 20.10.2021 № 1104 позивача звільнено із посади прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019. Разом з тим, цим наказом відділу фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури доручено провести повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку із невиплатою вихідної допомоги при звільненні, позивач 28.10.2021 звернувся до відповідача із відповідним запитом. Обласною прокуратурою листом від 02.11.2021, повідомлено про відсутність підстав для такої виплати, так як він звільнений на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019, а не на підставі статті 40 КЗпП України.

Позивач вказує, що законодавством, яке визначає правовий статус прокурора, передбачено окремі особливості реалізації зазначених правовідносин, водночас загальні положення законодавства про працю застосовуються до трудової діяльності прокурора тією мірою, якою вони не врегульовані спеціальними нормами. Спеціальними нормами не передбачено виплати вихідної допомоги прокурорам. Тому, позивач вважає, що у цьому випадку слід керуватись загальними нормами трудового законодавства, які регулюють питання наслідків розірвання трудового договору з працівником у зв`язку з ліквідацією, реорганізацію підприємства чи скороченням штату працівників, зокрема щодо виплати вихідної допомоги.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідачем, 21.06.2022 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивачем подано пояснення на відзив відповідача, в якому вказує, що відповідачем не спростовано обґрунтування апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволеною з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.06.2010 проходив службу в органах прокуратури на різних посадах, зокрема з 14.07.2016 по 22.10.2021 на посаді прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області.

Згідно наказу Офісу Генерального прокурора № 410 від 03.09.2020, юридичну особу «Прокуратура Івано-Франківської області» з 11.09.2020 перейменовано в «Івано-Франківську обласну прокуратуру».

Виходячи із змісту заяви від 08.10.2019, позивач просив перевести його на посаду прокурора в окружній прокуратурі та заявив про намір пройти атестацію.

Відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора № 2ш від 17.02.2021, внаслідок утворення з 15.03.2021 окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур внесено відповідні зміни до структур і штатних розписів обласних прокуратур.

У зв`язку із утворенням Івано-Франківської окружної прокуратури, припинено діяльність Тисменицької місцевої прокуратури, що також підтверджується листом Івано-Франківської обласної прокуратури від 12.11.2021 за №27-378 вих-12.

Наказом Івано-Франківської обласної прокуратури від 15.03.2021 за № 263к прокурору Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у Коломийській окружній прокуратурі Івано-Франківської області.

На підставі наказу Івано-Франківської обласної прокуратури від 20.10.2021 за № 1104к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 22.10.2021 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019, на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, про що внесений запис № 18 у трудову книжку позивача.

Позивач звернувся до обласної прокуратури із відповідним запитом щодо з`ясування підстав невиплати вихідної допомоги при звільненні.

Листом від 02.11.2021 за № 21-406 вих-21, Івано-Франківська обласна прокуратура повідомила про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги при звільненні, оскільки позивач звільнений на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019, а не на підставі статті 40 КЗпП України.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування і невиплати вихідної допомоги при звільненні, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для звільнення на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону України № 113-ІХ важливим є не юридичний факт ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи скорочення кількості прокурорів, а один з юридичних наслідків, передбачених у пункті 19 «Прикінцевих положень» Закону № 113-ІХ. Таким чином, оскільки позивача звільнено з посади у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, застосування статті 44 КЗпП України щодо стягнення вихідної допомоги на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України є безпідставними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VI), організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Разом з тим, Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Крім цього, п. 19 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ передбачено що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача звільнено з посади прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 22.10.2021, у зв`язку із прийняттям кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

Вказане підтверджується наказом Івано-Франківської обласної прокуратури № 1104к від 20.10.2021 (а. с. 12) та записати трудової книжки НОМЕР_1 (а. с. 10 зворот)

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наказ Івано-Франківської обласної прокуратури № 1104к від 20.10.2021 на момент розгляду цієї справи є чинним, оскільки доказів протилежного до матеріалів справи не додано.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ні Закони № 1697-VІІ та № 113-ІХ, ні КЗпП України, не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивача звільнено з посади у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а тому до нього не застосовуються стаття 44 КЗпП України щодо стягнення вихідної допомоги на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Щодо покликання позивача в апеляційні скарзі на правові позиції Верховного Суду у справах № 560/3971/19, № 380/1662/20, № 640/23379/19, № 640/8451/20, № 420/4581/20, 640/25354/19, № 440/3166/20, № 160/4745/20, № 300/2000/20 та інші, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, у розглядуваній справі № 300/7312/21, позивача звільнено на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, а у наведених правових позиціях Верховного Суду, позивачів звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII. Тобто, правовідносини, які були предметом розгляду у цих справах не є подібними до правовідносин у справі 300/7312/21. Крім цього, вказаними судовими рішеннями суду касаційної інстанції не надавалася правова оцінка і застосування до спірних правовідносин підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону України № 113-ІХ.

Стосовно позовних вимог у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі також не підлягають задоволенню, оскільки такі є похідними від вимоги про стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі № 300/7312/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш