Справа № 160/8068/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року Справа № 160/8068/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У червні 2022 року позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування довідки за період з 10.02.1984 року по 19.12.1986 року, для підтвердження її трудового стажу;
- зобов`язати відповідача врахувати до її страхового стажу, періоди роботи, а саме: 3 (три) роки перебування в Сирії разом з чоловіком військовослужбовцем - про що є підтвердження запису у трудовій книжці та в довідці виданої Міністерством оборони СРСР від 22.12.1986 р. № 318/6; 1 (один) рік - дипломування та проходження переддипломної практики в ДГППО "Славутич" у 1981 році (закінчувала Вітебський технологічний інститут легкої промисловості, отримала відрядження).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримуєте пенсію за віком з 18.09.2014 року, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Звернувшись до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком та заявою про зарахування стажу, який не було враховано під час призначення пенсії, отримала рішення від 27.01.2022 року про відмову у перерахунку пенсії та зарахуванні стажу. Так, відповідачем не було зараховано періоди її перебування 3 (три) роки в Сирії разом з чоловіком військовослужбовцем та 1 (один) рік - дипломування та проходження переддипломної практики в ДГППО "Славутич" у 1981 році. Позивач з даним діями відповідача погодитися не може, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду, 11.07.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , виданого 26.06.1981 р. Вітебським технологічним інститутом легкої промисловості, позивач закінчила повний курс даного інституту по спеціальності - технологія швейних виробів (рік вступу в заклад - 1975). Як вбачається з записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 26.09.1975 р., позивач з 26.09.1975 р. була прийнята на роботу у Вітебську облраду "Динамо" на посаду тренера по стрілковому спорту (дата звільнення - 01.04.1977 р.). З 07.04.1977 р. по 25.06.1980 р. - працювала на різних посадах в Художній майстерні. 12.10.1981 р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу у відділ технічного контролю на посаду інженера в Дніпропетровське виробниче швейне об`єднання «Славутич». З вищенаведеного слідує, що позивач навчалася у вищому навчальному закладі без відриву від виробництва. Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зазначає, що дипломування та проходження переддипломної практики, у разі навчання на денній формі навчання, входить до курсу вищого навчального закладу та завершується видачою студенту диплому. Оскільки позивач навчалася без відриву від виробництва, до страхового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи згідно з її трудовою книжкою. Документів, які б підтверджували навчання позивача за денною формою до матеріалів справи не надано.
Крім того, відповідно до пункту 13 Порядку №637 період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток № 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період. Так, відповідно до записів трудової книжки позивач 04.01.1984 року звільнилася з роботи у зв`язку з виїздом до чоловіка військовослужбовця, який знаходився за кордоном. Довідка від 22.12.1986 р., видана Міністерством оборони СРСР підтверджує, що позивач у період з 10.02.1984 р. по 19.12.1986 р. знаходилася за кордом за місцем служби чоловіка. Документів, які б підтверджували, що чоловік позивача дійсно проходив службу за кордоном у період з 10.02.1984 року по 19.12.1986 року в Сирії до відповідача не надано. Пунктом 13 Порядку №637 визначено, що у разі якщо дружина військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) проживала разом з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, даний факт підтверджується довідками за формою Додатку №4 до Порядку. Проте, матеріали пенсійної справи не містять довідки про неможливість працевлаштування позивача за здобутою спеціальністю. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримуєте пенсію за віком з 18.09.2014 року, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.
Розмір пенсії позивача обчислено, виходячи із страхового стажу, зарахованого по 31.07.2019 року, що складає 35 років 1 місяць 14 днів.
Позивач в позовній заяві також зазначила, що вона 18.01.2022 року звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та заявою про зарахування стажу. Так як при оформленні пенсії за віком до її трудового стажу не зарахували 3 роки перебування в Сирії разом з чоловіком військовослужбовцем та 1 рік - дипломування та проходження переддипломної практики в ДПШО "Славутич", у 1981 році закінчувала Вітебський технологічний інститут легкої промисловості, отримала відрядження. Додатком до заяви про зарахування стажу були довідки: копія диплому ЖВ №141705; копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 11.08.1978 року; копія свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 21.02.1990 року; копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 02.03.1991 року; копія свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_6 від 01.09.2003 року; довідка за період з 10.02.1984 р. по 19.12.1986 р.
Листом «Про розгляд звернення» від 27.01.2022 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування вказаних періодів до стажу, оскільки відсутні документи, які б підтверджували спірні періоди.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови зарахувати до стажу спірні періоди, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови КМУ від 12.08.1993 року за №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом "з" статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, що дає право пенсію, зараховується період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Пункт 13 Порядку №637 передбачає, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.
При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами, за період проживання:
у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця;
у гарнізонах, розташованих у межах колишнього СРСР, України та країн - членів Співдружності незалежних держав, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця, довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості.
Період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) після 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, зараховується до страхового стажу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV.
Дана норма встановлює такий порядок: за загальним правилом, проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів.
В той же час, запроваджено окрему процедуру підтвердження проживання дружини військовослужбовця у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю до 1 січня 2004 р. Такі обставини підтверджуються довідками військових комісаріатів, за період проживання, зокрема, у гарнізонах, розташованих у межах колишнього СРСР, України та країн - членів Співдружності незалежних держав, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця, довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості.
Як встановлено судом, при обчисленні пенсії позивача не було враховано до страхового стажу період проживання з чоловіком військовослужбовцем в місцевості, де не було можливості працевлаштуватися за спеціальністю з 10.02.1984 року по 19.12.1986 року.
Позивач надала відповідачу та до суду довідку від 22.12.1986 р., виданою Міністерством оборони СРСР, яка підтверджує, що позивач у період з 10.02.1984 року по 19.12.1986 року знаходилась за кордом за місцем служби чоловіка.
У трудовій книжці позивача міститься запис №15 від 04.01.1984 року про звільнення позивача у зв`язку з виїздом до чоловіка військовослужбовця, який знаходиться за кордоном. Наступний запис датований вже 08.04.1987 року.
Як вже було зазначено судом вище, пункт 13 Порядку №637 передбачає, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.
Судом проаналізовано надану до суду копію трудової книжки позивача та встановлено, що позивач дійсно не працювала у спірні періоди.
Однак ані трудова книжка позивача, ані довідка від 22.12.1986 р., видана Міністерством оборони СРСР не містять доказів неможливості працевлаштування її у періоди з 10.02.1984 р. по 19.12.1986 р.
При цьому, Порядок №637 містить обов`язкову умови підтвердження неможливості працевлаштування позивача у період проживання у гарнізоні, як дружини військовослужбовця, відповідними довідками органів державної влади та/або документами про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця.
Суду відповідних доказів не надано, а матеріали справи не містять.
За змістом частини другої статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відтак, судом під час розгляду справи підтверджені доводи відповідача щодо неможливості врахування періоду проживання позивача, як дружини військовослужбовця, з 10.02.1984 року по 19.12.1986 року у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача дипломування та проходження переддипломної практики в ДГППО "Славутич" у 1981 році, з урахуванням ч.4 ст.24 Закону №1058-IV дане питання, має вирішуватися в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
У законодавстві, що діяло раніше до 01 січня 2004 року, зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Суд вважає за необхідне зазначити наступне, на час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 р. №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі - Порядок).
Підпунктом «і» пункту 109 цього Порядку визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті «і» зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.
Згідно з статтею 48 КЗпП України та статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.
Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Так, під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. №162 - пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукового закладу) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.
Студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які раніше не працювали і у зв`язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських загонах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де до надалі вони працюватимуть.
Період роботи зазначених студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів у студентських таборах, при проходженні виробничої практики і при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики і при проходженні стажування підтверджується відповідною довідкою із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади та часу роботи. На підставі цих довідок навчальні заклади (наукові установи) забезпечують занесення до трудових книжок студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів відомостей про роботу та стажування згідно з одержаними даними. Довідки зберігаються в особистих справах зазначених осіб, як документи суворої звітності.
Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Як вже зазначалось, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Таким чином, зі вказаного Порядку вбачається, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Так, у трудовій книжці серії НОМЕР_2 дійсно відсутній запис щодо періодів навчання позивача.
Відповідно до записів в трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 26.09.1975 року, позивач з 26.09.1975 р. була прийнята на роботу у Вітебську облраду "Динамо" на посаду тренера по стрілковому спорту. З 07.04.1977 р. по 25.06.1980 р. - працювала на різних посадах в Художній майстерні. 12.10.1981 року позивач була прийнята на роботу у відділ технічного контролю на посаду інженера в Дніпропетровське виробниче швейне об`єднання «Славутич».
Відповідно до диплома серії НОМЕР_1 , позивач у 1975 році вступила до Вітебського технологічного інституту легкої промисловості та в 1981 році закінчила повний курс за спеціальністю технологія швейних виробів.
Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити в цій частині позовні вимоги шляхом зарахуванням до стажу позивача період її навчання у Вітебському технологічному інституту легкої промисловості з 1975 року по 1981 рік.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, а тому судовий збір лише у розмірі 496,20 грн. (992,40 грн. : 2) підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Вітебському технологічному інституту легкої промисловості з 1975 року по 1981 рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Вітебському технологічному інституту легкої промисловості з 1975 року по 1981 рік.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма