Справа № 340/3578/22
Суддя: В.В. Науменко
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

05 серпня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3578/22

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Науменко В.В. перевіривши матеріали у справі

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Кіровоградської обласної ради (площа Героїв Майдану, буд. 1, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25022, )

третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» (вул. Металургів, б. 2а, селище Нове, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25491, )

про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Кіровоградської обласної ради №262 від 14.06.2022 року «Про реорганізацію деяких закладів охорони здоров`я» в частині припинення КНП КОНД КОР у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що є працівником Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» (далі по тексту Комунальний заклад) Кіровоградської обласної ради, а внаслідок прийняття відповідачем, поза межами своїх повноважень, рішення №262 від 14.06.2022 року «Про реорганізацію деяких закладів охорони здоров`я» в частині припинення Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», порушить в подальшому її право на працю.

Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Аналіз статті 55 Конституції України у взаємозв`язку та з урахуванням їх офіційного тлумачення дає підстави для правового висновку, що конституційна гарантія права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб має на меті захист прав, свобод та інтересів безпосередньо особи, яка вважає, що її права, свободи, інтереси порушені, або порушуються, або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод (має місце протиправне втручання).

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, складовою якого є право звернення до суду (право на доступ до судової процедури), не є абстрактним, а пов`язане з правом конкретної особи, в інтересах якої виникає судовий процес, і з її переконанням у тому, що держава (в особі органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб) протиправно втрутилася у її права або свободи.

Суддя зазначає, що право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У КАС України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відтак, для визначення юрисдикційної належності спору у даній справі підлягає з`ясуванню, чи пов`язаний спір з здійсненням відповідачем публічно-владних управлінських функцій під час прийняття оскаржуваного рішення.

Суддя зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а зазначено, що «….під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин...».

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб`єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб`єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб`єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Окрім того, вирішальну роль у віднесенні спору до однієї з правових юрисдикцій відіграє підстава його виникнення та те, за захистом яких саме прав особа звернулась до суду.

Зі змісту позовної заяви та доданих документів встановлено, що рішення №262 від 14.06.2022 року «Про реорганізацію деяких закладів охорони здоров`я» в частині припинення Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» прийнято засновником комунального підприємства з метою оптимізації мережі закладів охорони здоров`я у зв`язку з системними змінами і трансформаційними процесами у системі охорони здоров`я та удосконалення структурних і організаційно-функціональних аспектів діяльності закладів охорони здоров`я.

Частиною третьою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі по тексту - Закон №280/97-ВР) встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

З аналізу викладених положень чинного законодавства випливає, що до компетенції обласної ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Предметом цієї справи є рішення двадцятої сесії Кіровоградської обласної ради восьмого скликання №262 від 14.06.2022 року «Про реорганізацію деяких закладів охорони здоров`я» в частині реорганізації Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер», яке знаходиться в комунальній власності Кіровоградської обласної ради, шляхом приєднання до іншого комунального закладу.

Рішення про реорганізацію підприємтсва приймає засновник. Реорганізація підприємства відбувається шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення.

Таким чином, скликаючи відповідну сесію ради та приймаючи на ній оскаржуване рішення, Кіровоградська обласна рада діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник юридичної особи Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер», а тому оскаржуване рішення в цьому випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень (у розумінні КАС України), а є рішенням власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи, що необхідні для припинення (реорганізації) закладу.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 813/1232/18, предметом якої було рішення Сокальської районної ради Львівської області про створення комунальної установи, та від 28.01.2021 року у справі № 140/434/19, предметом спору було рішення Волинської обласної ради про реорганізацію комунальної установи.

Визначаючи юрисдикцію спору в цій справі, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що районна рада, розпоряджаючись майном територіальної громади, реалізовувала організаційно-господарську діяльність, а тому оспорювані рішення в цьому випадку не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, у розумінні КАС України, а є рішеннями власника (засновника), якими такий власник (засновник) реалізує своє право на створення комунальної установи.

Також, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 260/91/19 Велика Палата Верховного Суду, усуваючи розбіжності у висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, зазначила, що розмежування юрисдикції спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи про створення, реорганізацію чи припинення діяльності такої установи в залежності від характеру та сфери діяльності такої комунальної установи не ґрунтується на положеннях законодавства.

Спори з приводу оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Враховуючи наведене правове регулювання, висновки Великої Палати Верховного Суду та фактичні обставини цієї справи, суддя дійшов висновку, що рішення Кіровоградської обласної ради щодо реорганізації Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» не може бути предметом судового розгляду за правилами КАС України. Такий спір підсудний судам господарської юрисдикції.

За наведених підстав, вимоги ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві, мають розглядатись Господарським судом Кіровоградської області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтею 19, 170, 256, 293-297 КАС України, суддя-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції Господарського суду Кіровоградської області.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. Науменко