Справа № 380/20395/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 серпня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо встановлення і виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за період з 09.12.2015 по 28.02.2018 відповідно до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) за період з 09.12.2015 до 28.02.2018 з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури та від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб , з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в зменшеному розмірі матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою від 23.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, зазначених в п.3,4 прохальної частини позовної заяви. Клопотання обґрунтовано тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік. Вказує, що склад грошового забезпечення військовослужбовців визначений ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою до грошового забезпечення віднесено: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Поряд з цим, п.1 Постанови КМ України від 07.11.2007 №1294 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальні) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Додатком 25 до вказаної постанови визначено перелік додаткових видів грошового забезпечення для військовослужбовців (одноразових та щомісячних) серед яких відсутня матеріальна допомога на оздоровлення. Тому вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження права звернення до суду, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення.

Відповідно до ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, якою у розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України є, зокрема, військова служба, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №826/14779/15 сформовано правову позицію, відповідно до якої у визначенні моменту виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - коли особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.

Момент обрахування строку на звернення до суду пов`язаний з моментом, коли особа повинна була дізнатись про порушення свого права або законного інтересу.

При цьому, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» №1774-VIII, зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 30.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що грошова допомога для оздоровлення вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу, а тому позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення грошової допомоги на оздоровлення без обмеження будь-яким строком.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 листопада 2018 року (справа №824/166/15-а), від 12 червня 2020 року (справа №818/1106/16) та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №380/21499/21.

З огляду на вищенаведене, у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду частини позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду слід відмовити.

Керуючись статтями 122, 123, 248, 256 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду частини позовних вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на судове рішення, винесене за результатами розгляду справи.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна