Справа № 300/6001/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6001/21 пров. № А/857/6601/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 07 березня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ) щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2022 року у справі № 300/6001/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ щодо зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 24 листопада 1982 року по 01 лютого 1983 року, з 02 лютого1983 року по 04 квітня 1993 року та з 05 квітня 1993 року по 01 липня 2004 року на Заболотівському тютюново-ферментаційному заводі, який реорганізований у ПАТ «Прикарпаттютюн», та зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового стажу позивачки вказані періоди. Окрім того, зобов`язати ГУ ПФУ невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «е» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 надала всі необхідні документи для призначення пенсії на пільгових умовах. Посади, на яких працювала позивачка, входили в перелік Списку № 2, а тому відповідачем протиправно не зараховано час роботи на них до пільгового стажу. Проте, вважаючи, що право призначення пенсії покладено на пенсійний орган та є виключно його дискреційними повноваженнями, суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно зарахував спірні періоди роботи позивачки, оскільки посади, на яких вона працювала, не передбачені Списками № 1 і № 2, чинними на період її роботи, а тому права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 не має.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач у листі від 02 квітня 2018 року №634/Г-5 повідомив ОСОБА_1 про те, що посади робочого ферманентного виробництва, укладчика-пакувальника тютюну та техніка-ферметатора не передбачені відповідними розділами як чинних Списків №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, так і раніше діючих, внаслідок чого вона право на пенсію за віком на пільгових умовах не має. Також повідомлено, що право на пенсію позивачка набуде у 2022 році за наявності не менше 29 років страхового стажу.

Вважаючи таку відмову ГУ ПФУ протиправною, позивачка звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційним судом встановлено, що спір у справі стосується правомірності незарахування ГУ ПФУ до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 24 листопада 1982 року по 01 лютого 1983 року робітницею ферментаційного цеху, з 02 лютого 1983 року по 04 квітня 1993 року укладчицею-упаковщицею тютюну, з 05 квітня 1993 року по 01 липня 2004 року техніком-ферментатором в Заболотівському тютюново-ферментаційному заводі, який реорганізований у ПАТ «Прикарпаттютюн», оскільки на переконання відповідача такі посади не передбачені Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість, в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як слідує з трудової книжки позивачки, вона з 24 листопада 1982 року по 01 лютого 1983 року працювала робітницею ферментаційного цеху, з 02 лютого 1983 року по 04 квітня 1993 року укладчицею-упаковщицею тютюну, з 05 квітня 1993 року по 01 липня 2004 року техніком-ферментатором в Заболотівському тютюново-ферментаційному заводі, який реорганізований у ПАТ «Прикарпаттютюн».

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Відповідно до довідки ПрАТ «Прикарпаттютюн» від 21 жовтня 2013 року № 11, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Заболотівському тютюново-ферментаційному заводі, який реорганізований у ПАТ «Прикарпаттютюн» в період з 04 листопада 1982 року по 01 липня 2004 року і виконувала роботи:

з 24 листопада 1982 року по 01 лютого 1983 року робітниця ферментаційного цеху,

з 02 лютого 1983 року по 04 квітня 1993 року укладчик-упаковщик тютюну 1р.,

з 05 квітня 1993 року по 01 липня 2004 року технік-ферментатор.

При цьому, на переконання апеляційного суду, роботи, які фактично виконувала позивачка на займаних посадах у спірні періоди, віднесені до переліку робіт, що передбачені Списком № 2, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, Списком № 2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 та Списком № 2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, а висновки пенсійного органу свідчать про прояв надмірного формалізму цим суб`єктом владних повноважень при наданні оцінки дійсним обставинам справи.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відтак суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2022 року у справі № 300/6001/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк