Справа № 420/26128/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, в якому позивач просив:

визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-17356-53 від 02.12.2021 на суму 19 825,08 грн.;

визнати протиправними дії Відповідача щодо нарахування заборгованості щодо сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн.;

визнати протиправними дії Відповідача щодо зарахування сплачених в 2021 році сум єдиного соціального внеску в розмірі 3 960,00 грн в якості часткового погашення боргу в розмірі 23 785,08 грн.;

зобов`язати Відповідача скасувати нараховану заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн та внести необхідні зміни до інформаційно- телекомунікаційних систем Відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача 27.03.2021 було зареєстровано як фізичну особу - підприємця зі сплатою єдиного податку. 15.04.2021 позивачем було здійснено оплату єдиного соціального внеску на суму 1320,00 грн. за березень 2021 року. Після здійснення зазначеного платежу в Електронному кабінеті платника податків (https://cabinet.tax.gov.ua/form) в розділі «Стан розрахунків з бюджетом» з`явилася інформація про наявність заборгованості (від`ємне сальдо) по сплаті єдиного соціального внеску на загальну суму 23 785,08 грн. З інформації, отриманої в усній формі від співробітників Відповідача позивач дізнався, що дана заборгованість є сумою несплаченого ЄСВ за період 2017-2019 років.

Після звернення із запитом до податкового органу, позивач 17.12.2021 року отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17356-53 від 02.12.2021 на суму 19 825,08 грн, в тому числі, штрафи - 19 825,08 грн, пеня - 10 397,20 грн. При цьому, впродовж 2021 року з моменту реєстрації в якості фізичної особи підприємця, тобто з 27.03.2021, позивачем було сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 3 960,00 грн, які були необґрунтовано зараховані Відповідачем в якості погашення початкового незаконно нарахованого боргу на суму 23 785,08 грн.

Між іншим, позивач зазначає, що його вперше було зареєстровано в якості фізичної особи - підприємця 28 травня 2003 року. Проте, Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 від 28.05.2003 вважається недійсним з 04.03.2012, а підприємницьку діяльність припинено за рішенням Одеського окружного адміністративного суду з 05.09.2013 року. Разом з тим, запис про припинення підприємницької діяльності на підставі зазначеного рішення суду в ЄДР внесений не був з невідомих позивачу причин і лише в 2019 році він самостійно ініціював реєстрацію припинення діяльності ФОП та внесення відповідних даних до ЄДР, тому реєстраційний запис в ЄДР про припинення підприємницької діяльності ФОП було здійснено 05.07.2019 року.

Більш того, як зазначає позивач, в період з 2017 по 2019 роки він працював виключно в якості найманого працівника в різних юридичних особах, які сплачували усі передбачені податки та збори, в тому числі ЄСВ (довідка за формою ОК-7 додається).

З огляду на зазначене, позивач вважає, що нарахування заборгованості зі сплати ЄСВ на суму 23 785,08 грн є безпідставним, необґрунтованим та незаконним, оскільки підприємницької діяльності він не здійснював, додаткового прибутку крім заробітної плати за основним місцем роботи за даний період не отримував, а ЄСВ сплачувався з боку роботодавців за основним місцем роботи. Крім того, на думку позивача, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17356-53 від 02.12.2021 щодо сплати боргів за період 2017 - 2019 роки була сформована з порушенням вимог Закону №2464 та Інструкції №449 щодо строків обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску.

На підставі зазначеного ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 28.12.2021 року було відкрито провадження по справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає положення позову необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Згідно реєстраційних та облікових даних дата взяття на облік ФОП ОСОБА_1 30.05.2003 року. З 05.07.2019 року перебував у стані « 11- припинено, але не знято з обліку», у період з 30.05.2003 по 05.07.2019 перебував на загальній системі оподаткування. Повторна реєстрація ФОП ОСОБА_1 - 27.03.2021 року.

Відповідач зазначив, що на підставі норм Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зареєстровані до 01.07.2004 р., стосовно яких не проводилась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (в тому числі до створення Єдиного державного реєстру), не втратили статусу фізичної особи - підприємця. Облікові дані фізичних осіб - підприємців зокрема відомості про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та/або зняття з обліку платника єдиного внеску, можуть бути змінені на підставі: відомостей з Єдиного державного реєстру про включення до Єдиного державного реєстру та/або про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; документа, що підтверджує припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця до 01.07.2004 р., виданого органом виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація; документально підтвердженої інформації органів Пенсійного фонду про зняття з обліку платника єдиного внеску в органах Пенсійного фонду до 01.10.2003 р.

З 01.01.2017 до ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування було внесено зміни. Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком. Враховуючи розмір єдиного внеску (22 відсотки) мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2017 році становила 704,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки), у 2018 році становила 819,06 грн. (3723,00 х 22 відсотки), у 2019 році становить 918,06 грн. (4713,00 х 22 відсотки).

На підставі зазначеного, станом на 31.12.2019 в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплаті єдиного внеску у сумі 23785,08 грн. (за 2017 рік 8448,00 грн., 2018 рік 9828,72 грн., 2019 рік 5508,36 грн.). Надалі позивачем було сплачено єдиний внесок 15.04.2021 року у розмірі 1320 грн., 18.10.2021 року у розмірі 2640 грн. Враховуючи вищезазначену сплату єдиного внеску позивачем було погашено недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 3960 грн. Станом на 31.12.2021 в інтегрованій картці платника рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 19825,08 грн.

На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.12.2021 року № Ф-17356-53 на суму 19825,08 грн., відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене відповідач вважає дії ГУ ДПС в Одеській області правомірними та законними.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією здійснено державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 28.05.2003 року та взято на облік до ГУ ДПС в Одеській області. Дата запису: 05.07.2019 р. Номер запису: 1010231.

05 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Як вбачається з інтегрованої картки платника податків станом на 31.12.2019 року податкова заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 23 785,08 грн., а саме: за 2017 рік - 8448,00 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 5508,36 грн.

27 березня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) фізичною особою-підприємцем.

Згідно даних інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 позивачем 15.04.2021 року було сплачено єдиний внесок у розмірі 1320 грн. та 18.10.2021 року у розмірі 2640 грн. Зазначені кошти у розмірі 3 960 грн. зараховані відповідачем у якості погашення наявної заборгованості 23 785,08 грн. Так, станом на 21.12.2021 року заборгованість перед бюджетом ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 19 825,08 грн. (23 785,08 - 3 960,00 = 19 825,08).

На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.12.2021 року № Ф-17356-53 на суму 19825,08 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо нарахування заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 23 785,08 грн., щодо складання вимоги від 02.12.2021 року № Ф-17356-53 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 19 825,08 грн., а також щодо зарахування сплачених у 2021 році сум єдиного соціального внеску у розмірі 3 960,00 грн. в якості часткового погашення боргу в розмірі 23 785,08 грн. протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, та відповідальності за порушення податкового законодавства, а також нормами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VI змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 2017 по 2019 рік, відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що вперше ОСОБА_1 було зареєстровано в якості фізичної особи - підприємця 28 травня 2003 року.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01.07.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV (далі Закон №755-IV), яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону №755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно пункту 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01.07.2004) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки та отримання свідоцтва про державну реєстрацію.

Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем, ФОП ОСОБА_1 у період 2004-2005 рр. не надавав реєстраційну картку державному реєстратору, а тому дані про його реєстрацію в якості ФОП не були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

03.03.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 №2390-VI (далі - Закон №2390-VI), яким було внесено зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач був зареєстрований з 23.05.2003 як фізична особа -підприємець, процедуру припинення підприємницької діяльності провів лише 05.07.2019 року.

При цьому, судом встановлено, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2012 року по справі №2а/1570/10745/2011 за адміністративним позовом Білгород-Дністровської об`єднаної ДПІ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (місце проживання: АДРЕСА_2 ) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 /8909 припинено.

Як вбачається матеріалів справи, зазначена постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2012 року по справі №2а/1570/10745/2011 набрала чинності 05.09.2013 р. Разом з тим, запис про припинення підприємницької діяльності на підставі зазначеного рішення суду в ЄДР внесений не був. Відповідач у відзиві на відзив дану обставину не коментує. На підставі вищезазначеного рішення суду реєстратором був внесений реєстраційний запис в ЄДР про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 лише 05.07.2019 року.

Разом з цим, суд зазначає, що 25.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 №1155-VII (далі по тексту - Закон №1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 55-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом №1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI.

З пояснювальної записки до проекту Закону №1155-VII вбачається, що Закон №2390-VI має низку прогалин, що негативно впливає на права та законні інтереси суб`єктів господарювання. Зокрема, Законом № 390-VI не встановлені кінцеві терміни передачі тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про суб`єктів господарювання, які не включені до ЄДР, а також включення державними реєстраторами таких відомостей до ЄДР. З огляду на зазначене робота тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій, а також процес включення може затягнутись на невизначений час. Водночас на законодавчому рівні не визначено механізм включення до ЄДР відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за їх зверненнями (у разі якщо відомості про них ще не передані тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам або з будь-яких обставин не включені державними реєстраторами до реєстру за результатами виконання Закону №2390-VI). Враховуючи, що проведення будь-якої реєстраційної дії, передбаченої Законом №755-IV, можливо лише щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких містяться в ЄДР, суб`єкти господарювання до моменту їх включення не можуть: зареєструвати зміни до своїх установчих документів та змінити відомості про себе; припинити свою діяльність; отримати виписку, витяг, довідку з ЄДР.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 у справі №260/81/19 зазначає, що статус фізичної особи - підприємця (ФОП) є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені Законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі «Серков проти України», оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП у порядку, визначеному законодавством, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Подібний правовий висновок зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 у справі №260/81/19.

Крім того, позивач зазначає, що в період з 2017 по 2019 роки він працював виключно в якості найманого працівника в різних юридичних особах, які сплачували усі передбачені податки та збори, в тому числі ЄСВ, на підтвердження чого надає довідку за формою ОК-7 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданого Пенсійним фондом України.

Суд звертає увагу на те, що відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, серед інших, ФОП. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження підприємницької діяльності та отримання нею доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПКУ відноситься ФОП), задля досягнення вказаної мети законодавчого запровадження збору єдиного внеску, законодавством встановлено обов`язок сплати такими особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх господарської діяльності.

Тобто, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою та зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Натомість, інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, що перебувають на обліку в органах ДПС як ФОП, однак, підприємницьку діяльність не здійснюють і доходи від неї не отримують, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо такою особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

До того ж, аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19, підтримана у постановах від 04.12.2019р. у справі №440/2149/19, від 05.03.2020р. у справі №824/509/19-а, від 27.03.2020р. у справі №140/2214/19, від 27.03.2020р. у справі №140/2214/19 та, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданого Пенсійним фондом України 02.06.2021 року на ОСОБА_1 , позивач був найманим працівником у: КП Облтрансбуд з грудня 2017 року по березень 2018 року, ТОВ Юридична компанія Лігал Грант з березня 2018 року по червень 2018 року, АО АРЦІНГЕР з червня 2018 року по травень 2019 року, ТОВ ДТЕК ВДЕ з травня 2019 року по березень 2021 року, та саме роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством у даний період, тобто з 01.01.2017 року по 05.07.2019 року (припинення ФОП), у період нарахуванням відповідачем єдиного внеску.

Разом із тим, доказів отримання ОСОБА_1 за спірний період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.

Більше того, ГУ ДПС в Одеській області у відзиві на адміністративний позов про наявність таких доходів не зазначає та посилається виключно на дані електронної бази даних, які не підміняють закон як підставу для визначення особі обов`язку зі сплати єдиного внеску. У зв`язку із чим, обставини відсутності у позивача доходу від власної господарської діяльності окремо від доходів, отриманих за період роботи найманим працівником, не підлягають доказуванню.

Саме таку правову позицію у подібних правовідносинах було висловлено Верховним Судом у постанові від 03.12.2020 р. по справі №140/2122/19.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік таких осіб, у т.ч. юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків необхідно віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), яка у відповідності до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягає застосуванню судами як джерело права.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З огляду на викладене суд приходить висновку, що дії відповідача щодо нарахування заборгованості щодо сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн. за період з 01.01.2017 року по 06.07.2019 року є протиправними. Тому вважає за необхідне поновити права позивача шляхом зобов`язання Відповідача скасувати нараховану заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн та внести необхідні зміни до інформаційно- телекомунікаційних систем Відповідача.

Щодо вимог позивача визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-17356-53 від 02.12.2021 на суму 19 825,08 грн. суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1, 3 - 5 ч. 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція № 449.

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції №449).

Згідно абз. 1 п. 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З огляду на те, що судом визнана протиправність відповідача щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 заборгованості щодо сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн. за період 2017-2019 рр., суд погоджується з доводами позивача та приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17356-53 від 02.12.2021 є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням того, що у позивача відсутня заборгованість перед державою зі сплати боргу по єдиному соціальному внеску, дія відповідвача щодо зарахування сплачених ФОП ОСОБА_1 в 2021 році сум єдиного соціального внеску в розмірі 3 960,00 грн в якості часткового погашення боргу в розмірі 23 785,08 грн. суд визнає протиправними.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Слід також зазначити, що за правилами ст.ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивачем було сплачено 992, 40 грн. судового збору.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 заборгованості щодо сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області скасувати нараховану ФОП ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн та внести необхідні зміни до інформаційно- телекомунікаційних систем Головного управління ДПС в Одеській області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-17356-53 від 02.12.2021 на суму 19 825,08 грн.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо зарахування сплачених ФОП ОСОБА_1 в 2021 році сум єдиного соціального внеску в розмірі 3 960,00 грн в якості часткового погашення боргу в розмірі 23 785,08 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук