Справа № 280/8905/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 280/8905/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (м. Запоріжжя, суддя Татаринов Д.В.) у справі № 280/8905/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з зарахуванням до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2020 року без номеру з урахуванням до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова не є стажем, вимога щодо якого визначена законом та надає право для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Ця позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 по справі №127/147/17-а.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач був обраний суддею 27.10.1992. На час обрання позивача суддею діяв Закон СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 №328-І. Тобто, на час, коли позивач почав виконувати функції судді законодавство не передбачало права судді на відставку та відповідно не регламентувало питання обчислення стажу судді. Інші законодавчі акти, які регулювали питання обчислення стажу судді втратили чинність.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані різні Закони при визначенні окремих складових, з яких обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.

У нормах Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 № 1402-VIII половина строку навчання позивача у вищих навчальних закладах не зазначена як така, що зараховується до стажу роботи на посаді судді, а тому не може бути зарахована до стажу роботи позивача на посаді судді.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу відповідача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 вересня 2016 наказом Апеляційного суду Запорізької області №68-К Про звільнення ОСОБА_1 відповідно до постанови Верховної Ради України Про звільнення суддів від 08 вересня 2016 року №1515-YІІІ, виключено суддю ОСОБА_1 зі складу Апеляційного суду Запорізької області 15 вересня 2016 року у зв`язку із поданням заяви про відставку.

З 19 вересня 2016 року Управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі позивачці призначено довічне грошове утримання як судді у відставці. Для його нарахування Апеляційним судом Запорізької області було надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці. У розрахунку було вказано про зарахування:

- половина строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року - 2 роки 05 місяців;

- праця суддею Запорізького районного народного суду Запорізької області з 27 жовтня 1992 року по 23 серпня 1999 року 06 років 09 місяців 26 днів;

- праця суддею Запорізького обласного суду, суддею Апеляційного суду Запорізької області з 25 серпня 1999 року по 15 вересня 2016 року 17 років 0 місяців 20 днів;

- усього стаж роботи станом на 15 вересня 2016 року становить 26 років 03 місяці 16 днів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року по справі № 280/9750/20 відповідача зобов`язано зробити позивачці перерахунок її довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Довідки без номера від 27 листопада 2020 року.

04 серпня 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила при перерахунку її довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18 лютого 2020 року, виданої Запорізьким апеляційним судом 27 листопада 2020 року б/н, врахувати в стаж, який дає позивачці право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання - половину строку навчання у вищому навчальному закладі.

На зазначену заяву відповідачем листом від 13 серпня 2021 року надано відповідь, у якій відповідач повідомив, що зарахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі до стажу судді чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів; часу роботи на посадах прокурорів і слідчих;

- не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише за період роботи на посаді судді, є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивачки виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивачки, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував позивачці до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року - 2 роки 05 місяців, у зв`язку із чим стаж роботи на посаді судді позивача зменшився з 26 років 03 місяці 16 днів до 23 років 10 місяців 04 днів.

В обґрунтування вказаних дій відповідач посилається на норми діючого Закону України №1402-VIII та вказує про неправомірність різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

За правилами частини 1 статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно до абзацу 2 частини 4 цієї статті було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Указом Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, виданим 10 липня 1995 року за № 584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів; часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Отже, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише за період роботи на посаді судді, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Наведене спростовує доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для зарахування половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі наведеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко