Справа № 120/3817/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2022 р. Справа № 120/3817/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_3)

про: скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення відповідача, оформлене протоколом № 43 від 12.11.2021 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача з 12.08.1997 року на дату реєстрації (прописки) у м. Вінниця 11.01.2000 року; визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 12.11.2021 року № 576 в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача на дату реєстрації (прописки) у м. Вінниця 11.01.2000 року; зобов`язання відповідача поновити позивача зі складом сім`ї на квартирному обліку при військовій частині 1660 в загальній черзі з 12.08.1997 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.11.1997 року, на підставі протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_3 № 37, його зараховано на квартирний облік з 12.08.1997 року при даній військовій частині в загальній черзі для отримання житла від Міністерства оборони України. Позивач вказує, що за період проходження служби він постійно був зареєстрований у населеному пункті за місцем проходження військової служби, крім періоду з 11.05.1999 року по 11.01.2000 року. Також зазначає, що у вказаний період проходив службу у м. Вінниці, проте був зареєстрований у селі Росоша Вінницького району Вінницької області до моменту реєстрації свого наступного місця проживання в м. Вінниці при військовій частині НОМЕР_4 з 11.01.2000 року. 26.05.2017 року на підставі протоколу житлової комісії відповідача №66 позивача зараховано в позачергову чергу як учасника бойових дій при військовій частині НОМЕР_2 для отримання житла від Міністерства оборони України. Позивач вказує, що рішення про зарахування його на квартирний облік з 12.08.1997 року не скасовано та воно є чинним, однак попри це, рішенням житлової комісії відповідача, оформленим протоколом № 43 вирішено перенести дату перебування позивача на квартирному обліку з 12.08.1997 року на 11.01.2000 року на підставі ст. 15 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Український РСР". Дане рішення комісії оголошене наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.11.2021 року № 576. Позивач, в свою чергу, зазначає, що датою постановки його на квартирний облік є дата, визначена рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3, а саме 12.08.1997 року, відтак цією датою має визначатися черговість надання жилого приміщення позивачу.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.06.2022 року за вх. № 30547/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти заявлених позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зауважує, що відповідно до матеріалів житлової справи позивач постійно був зареєстрований у населеному пункту за місцем проходження ним військової служби, крім періоду з 11.05.1999 року до 11.01.2000 року, коли позивач був зареєстрований у селі Росоша Вінницького району Вінницької області. Водночас, Правилами обліку громадян, які потребуються поліпшенням житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР передбачено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання в даному населеному пункті. Отже, обов`язковою умовою перебування на квартирному обліку є постійне проживання та реєстрація у відповідному населеному пункті. Відтак, відповідач не погоджується з посиланнями позивача на те, що військовослужбовці мали саме право, а не обов`язок до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини. Крім того, зазначає, що факт наявності прописки у відповідному населеному пункті при перебуванні на вищевказаному обліку передбачено і п. 1 р. 4 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», відповідно до якого житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. З огляду на викладене, відповідач зазначає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

З серпня 1997 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_3.

12.08.1997 року позивач звернувся до командира вказаної військової частини із рапортом про розгляд питання щодо постановлення його на квартирний облік.

Засіданням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 прийнято рішення про прийняття позивача в чергу на отримання житла з 12.08.1997 року.

В подальшому військову частину НОМЕР_3 розформовано, а правонаступником визначено військову частину НОМЕР_5.

Рішенням комісії від 26.05.2017 року, оформленим протоколом №66, позивача зараховано в першочергову чергу на отримання жилих приміщень як учасника бойових дій з 26.05.2017 року.

За період проходження служби позивач був постійно зареєстрований у населеному пункті за місцем проходження військової служби, крім періоду з 11.05.1999 року по 11.01.2000 року. У зазначений період позивач був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 .

Внаслідок проведення інвентаризації облікових справ військовослужбовців, житловою комісією відповідача 12.11.2021 року відповідно до «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» від 31.07.2018 № 380 переглянуто житлову справу позивача щодо дати його перебування на квартирному обліку у відповідача та перенесено дату перебування з 12.08.1997 року на 11.01.2000 року на підставі ст. 15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР»

Рішення житлової комісії оголошене наказом командира відповідача від 12.11.2021 року № 576.

Не погоджуючись з рішенням про перенесення дати перебування на квартирному обліку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.

Ч. 1 ст.12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - ЗУ №2011-XII) передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 37 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов згідно зі ст.38 ЖК УРСР встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081).

Він визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.

Порядком № 1081 визначено алгоритм обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці мають право на забезпечення їх та членів їх сімей жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. Для реалізації такими особами зазначеного права необхідним є їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

П. 23 Порядку №1081 визначає, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).

П. 24 Порядку №1081 встановлено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

П. 32 Порядку № 1081 передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлового приміщення).

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).

Інструкція № 380 визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до п.1 р. VІ Інструкції № 380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

П. 6 р. І Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей до одержання ними жилого приміщення для постійного проживання мають право зареєструватися у військовій частині за її місцезнаходженням.

П. 1р. ІІ Інструкції № 380 визначено що, для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.

Основною формою роботи житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є засідання (збори). Засідання (збори) є правочинними, якщо на них присутні більше ніж 2/3 членів комісії. Рішення приймається відкритим голосуванням за умови 50 % загальної кількості членів житлової комісії плюс 1 голос. (п. 4 Розділу ІІ Інструкції № 380).

Відповідно до п. 7,8 р. ІІ Інструкції № 380 житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення, серед іншого, щодо зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Згідно положень п. 16 р. VI житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) щороку проводять інвентаризацію облікових справ військовослужбовців та членів їх сімей, що перебувають на обліку, під час якої перевіряються житлові умови (за необхідності), а також оновлюються документи, що містяться в облікових справах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рапорту позивача його з 12.08.1997 року взято на облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Внаслідок проведення інвентаризації облікових справ військовослужбовців, житловою комісією відповідача 12.11.2021 року відповідно до Інструкції № 380 переглянуто житлову справу позивача щодо дати його перебування на квартирному обліку у відповідача та пересено дату перебування з 12.08.1997 року на 11.01.2000 року на підставі ст. 15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», оскільки в період з 11.05.1999 року по 11.01.2000 року позивач був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення житлової комісії оголошене наказом командира відповідача від 12.11.2021 року № 576

Так, п. 15 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» визначено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил).

Водночас, п. 43 зазначених Правил передбачено можливість перенесення на рік черговості на одержання жилого приміщення громадянинові, який перебуває на квартирному обліку за місцем роботі, якщо протягом попереднього року за систематичне порушення трудової дисципліни, пияцтво, хуліганство, розкрадання державного або громадського майна до нього застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського впливу, або заходи адміністративного стягнення чи кримінального покарання, за винятком випадку, передбаченого підпунктом 4 пункту 26 цих Правил.

Перенесення черговості на одержання жилого приміщення на рік може бути застосоване також до громадянина, який безпідставно відмовився від наданого жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам і розміру.

Черговість може бути перенесено і в інших випадках, передбачених законодаством Союзу РСР і Української РСР.

Рішення про перенесення черговості приймається органами, які винесли рішення про взяття громадянина на квартирний облік.

Відповідач, як на підставу прийняття рішення про перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік з 12.08.1997 року на 11.01.2000 року, вказує на відсутність реєстрації позивача за місцем проходження ним військової служби в період з 11.05.1999 року по 11.01.2000 року.

Суд критично ставиться до такої аргументації з огляду на таке.

Аналізуючи зміст п. 15 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» суд доходить до висновку, що даним пунктом передбачено наявність реєстрації місця проживання у певному населеному пункті саме при постановленні громадян на облік осіб, потребуючих поліпшення житлових умов. Посилання відповідача на відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проходження військової служби як на підставу перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік не знаходить свого відображення в нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Адже, позивач вже взятий на відповідний облік, отже, ним для цього дотримано всіх встановлених вимог, також п. 43 вищенаведених правил визначено перелік підстав для перенесення на рік черговості на одержання жилого приміщення, зокрема, серед таких підстав законодавцем визначено систематичне порушення трудової дисципліни, пияцтво, хуліганство, розкрадання державного або громадського майна до нього застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського впливу, або заходи адміністративного стягнення чи кримінального покарання, за винятком випадку, передбаченого п.п. 4 п. 26 цих Правил, а також інші підстави, визначені законодавством.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 12.08.1997 року. За цей період житлом за рахунок Міністерства оборони він не забезпечувався.

На момент звернення до суд з даним позовом рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_3, що оформлене протоколом від 06.11.1997 № 37, відповідно до якого позивача було зараховано на квартирний облік з 12.08.1997 року, не скасовано.

Тобто, враховуючи положення п. 22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, вбачається, що датою постановки позивача на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини.

Жодних сумнівів у тому, що позивач ще станом на 12.08.1997 року вважався таким, що потребує надання житла та у зв`язку з цим постановлення на облік для його отримання, матеріали справи не надають.

Таке перебування позивача на квартирному обліку не заперечувалося протягом всього часу перебування на обліку, законність постановки на квартирний облік не оскаржувалась відповідачем.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що факт наявності прописки у відповідному населеному пункті при перебуванні на відповідному обліку передбачено також п. 1 р. 6 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями", відповідно до якого житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Із зазначених положень слідує, що вказана норма визначає умови щодо забезпечення військовослужбовця житловим приміщенням для постійного проживання, водночас нею не встановлюються умови щодо можливості перенесення дати перебування особи на відповідному обліку. Крім того, процитована норма не мітить посилання на обов`язковість реєстрації відповідного місця проживання протягом всього часу перебування на службі.

До того ж, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження. Таким чином, наявність чи відсутність прописки не може бути визнана законною підставою для переміщення особи у черзі квартирного обліку.

Отже, з огляду на вищевикладене, такої підстави як порушення вимог п. 15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», для перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік, законодавцем не передбачено.

Виходячи з викладеного, суд констатує, що рішення житлової комісії відповідача, оформлене протоколом № 43 від 12.11.2021 року та наказ відповідача №576 від 12.11.2021 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача слід визнати протиправними (а не незаконним, як просить позивач). Суд звертає увагу, що саме такий спосіб захисту відповідає положенням п. 2 ч. 1 ст. 5 та п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України. Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача поновити позивача зі складом сім`ї на квартирному обліку в загальній черзі з 12.08.1997 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання протиправними рішень відповідача можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Суд при прийнятті рішення у даній справі також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, де Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2, оформлене протоколом № 43 від 12.11.2021 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 з 12.08.1997 року на 11.01.2000 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 12.11.2021 № 576 в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 з 12.08.1997 року на11.01.2000 року.

Зобов`язати житлову комісію Військової частини НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 зі складом сім`ї на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_2 в загальній черзі з 12.08.1997 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 (АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ НОМЕР_6)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.08.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна