Справа № 200/18949/21
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Справа№200/18949/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві (04053, місто Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ), з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за №69 від 29 листопада 2021 року Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 , яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987 на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання Титан та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 25 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві за №69 від 29 листопада 2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Зокрема, у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987 на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання Титан, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою організації, а згідно рішення суду №2-о/265/1170/21 від 20.10.2021 встановлено тільки факт належності трудової книжки, а не зобов`язано зарахувати до стажу даний період роботи. Однак, на думку позивача, оскільки вона має відповідні записи щодо спірних періодів роботи у трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи, то вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу. Таким чином, на думку позивача, її трудовий стаж за цей період в повному обсязі підтверджується відповідними документами, а, отже, вона має право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно наданих документів позивачу не зараховано до стажу роботи період роботи на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан» з 20.04.1981 по 05.01.1987 у зв`язку з тим, що в записі про звільнення з роботи відсутня печатка підприємства (наявний тільки штамп з назвою підприємства) - запис №11 від 05.01.1987, що є порушенням пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України наказом №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, в якому зазначено, що «Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення…».

На адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві що не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав. Головним управлінням ПФУ у м.Києві, який опрацьовував заяву за принципом екстериторіальності, було прийнято спірне рішення про відмову в призначенні пенсії з наступних підстав: до страхового стажу не враховано період роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою організації, а згідно рішення суду №2-о/265/1170/21 від 20.10.2021 встановлено тільки факт належності трудової книжки, а не зобов`язано зарахувати до стажу даний період роботи. Таким чином, на думку відповідача-2, Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві діяло в межах повноважень, згідно з діючим законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

24.01.2022 суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі; вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.

Ухвалою суду від 22.02.2022 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; призначено підготовче засідання на 15.03.2022; витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

Ухвалою суду від 16.06.2022 відкладено розгляд справи №200/18949/21, продовжено строк розгляду справи; запропоновано учасникам справи подати до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 02.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 25.11.2021 через електронний кабінет веб-порталу Пенсійного фонду України за посиланням звернулась до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак Головним управлінням ПФУ у м.Києві 29.11.2021 було прийнято рішення №№69 про відмову у призначенні пенсі, а якому зазначено, що на дату звернення страховий стаж заявниці складав 25 років 10 місяців 18 днів. До страхового стажу заявниці не зараховано період роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987 на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан», оскільки запис про звільнення не завірено печаткою організації, а згідно рішення суду №2-о/265/1170/21 від 20.10.2021 встановлено тільки факт належності трудової книжки, а не зобов`язано зарахувати до стажу даний період роботи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року за наявністю страхового стажу не менше 28 років.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, заповнення дати народження особи, в порядок, що діяла на момент відкриття трудової книжки та подальше не дооформлення даної графи не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем, при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1980.

Відповідно до записів №№5-11 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1980, позивач працював:

20.04.1981 прийнята на посаду інженера відділу головного енергетика;

01.06.1982 призначена інженером-технологом 2 категорії відділу головного енергетика;

14.07.1984 призначена тимчасово виконуючою обов`язки головного інженера відділу головного енергетика;

09.10.1984 переведена інженером-конструктором 2 категорії відділу головного енергетика;

02.09.1985-07.01.1987 знаходилась у відпустці без утримання до 1,5 років дитині;

05.01.1987 звільнена по ст.38 КЗпП УССР.

Записи №№5-11, які містяться у трудовій книжці позивача, щодо спірного періоду роботи позивача є чіткими і не містять жодних виправлень чи неточностей.

Суд не погоджується з такими доводами пенсійного органу щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987 на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан», оскільки, як зазначалося вище, вказані записи у трудовій книжці позивача містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення з роботи позивача, не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 з моменту призначення пенсії буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії з моменту призначення пенсії за віком.

Отже, є протиправним не зарахування відповідачем спірних періодів до страхового стажу позивача при призначенні їй пенсії.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання повторно розглянути її заяву про призначення пенсії зі стадії, на якій пенсійним органом було допущено порушення її прав, причому саме того відповідача, який допустив таке порушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за №69 від 29 листопада 2021 року Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987 на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання Титан.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч чинному законодавству України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи задоволення позовних вимог в частині спірних правовідносин саме до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, позивачу підлягає відшкодуванню сума судового збору, яка була сплачена при зверненні до суду з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Частиною 8 ст. 139 КАС України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 908 грн, який суд вважає за можливе покласти на Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві в повному обсязі.

Щодо строків розгляду адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.263 КАС України строк розгляду даної справи визначено не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Донецького окружного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дане судове рішення прийнято за умови наявної можливості доступу судді до матеріалів адміністративної справи.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання згідно довідки внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві (04053, місто Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за №69 від 29 листопада 2021 року Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.04.1981 по 05.01.1987 на підприємстві Антрацитівське виробниче об`єднання Титан.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві суму сплаченого судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Повне судове рішення складено 09.08.2022.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька