Справа № 300/699/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/699/21 пров. № А/857/10251/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Помазановської Олени Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Кафарський В.В.

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Помазановська О.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправним і скасувати рішення №0900-0220-8/20999 від 09.11.2020; зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно заяви представника по довіреності та нарахувати і виплатити невиплачені суми пенсії з серпня 2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0220-8/20999 від 09.11.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно заяви ОСОБА_2 по довіреності та нарахувати і виплатити невиплачені суми пенсії з серпня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення мотивоване тим, що особа має право звертатись до органу пенсійного фонду через свого представника, повноваження якого підтверджені в установленому законодавством порядку. Повноваження представника ОСОБА_1 підтверджені в установленому законодавством порядку, а тому така підстава для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу як необхідність особистого звернення ОСОБА_1 не відповідає нормам діючого законодавства.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.05.2019 року № 20.1.0.0.0/7-20190506/4596 щодо осіб, які одержують пенсію за довіреністю більше як рік або не отримують пенсію з поточного рахунку більше як один рік, зняття коштів з картки позивача відсутні. Після опрацювання вказаної інформації з банку, 13.06.2019 року на адресу позивача надіслано лист про необхідність звернутись до відповідача для подання нової заяви про підтвердження виплати пенсії через банківську установу. Станом на 31.07.2019 року позивач із заявою до відділу обслуговування громадян не зверталася щодо продовження виплати пенсії через установу банку, а тому з серпня 2019 року виплата пенсії проводилася через відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання, як це передбачено чинним законодавством. У результаті неотримання пенсії через відділення поштового зв`язку протягом 6 місяців підряд, виплату пенсії позивачу припинено з 01.02.2020 року згідно з ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивач до органів Пенсійного фонду України особисто не зверталась, то відновлення виплати пенсії можливе тільки після особистого звернення.

В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.05.2014 ОСОБА_1 відповідно до поданої нею заяви від 02.06.2014, призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі Закон №1058-IV) з урахуванням страхового стажу 21 рік 1 місяць. Виплата пенсії ОСОБА_1 проводилась через відділення ПАТ КБ «Приватбанк».

22.06.2020 адвокат Калинюк Р.С. подав відповідачу адвокатський запит, в якому просив, серед іншого, повідомити чи здійснювалось відновлення нарахування та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідач листом від 30.06.2020 №0900-0220-8/11474 повідомив, що виплата пенсії ОСОБА_1 проводилась через відділення ПАТ КБ «Приватбанк». У вказаному листі відповідач зазначив, що відповідно до листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.05.2019 за №20.1.0.0.0/7- 20190506/4596 щодо осіб, які одержують пенсію за довіреністю більше як рік або не отримують пенсію з поточного рахунку більше як один рік, зняття коштів з картки ОСОБА_1 відсутні. Після опрацювання даної інформації з банку 13.06.2019 на адресу ОСОБА_1 надіслано лист про необхідність звернутись до Головного управління Пенсійний фонду України в Івано-Франківській області для подання нової заяви про підтвердження виплати пенсії через банківську установу. Оскільки станом на 31.07.2019 ОСОБА_1 із заявою до відділу обслуговування громадян не зверталась щодо продовження виплати пенсії через установу банку, тому з серпня 2019 року виплата пенсії проводилася через відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання. У результаті неотримання пенсії через відділення поштового зв`язку протягом 6 місяців підряд виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено згідно статті 49 Закону №1058-IV з 01.02.2020. Також повідомлено, що виплата пенсії поновлюється з моменту звернення пенсіонера особисто із заявою та паспортом, за місцем перебування на обліку. Відповідно до статті 46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищує місячного розміру пенсії.

20.10.2020 представник Помазановська О.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, діючи на підставі довіреності від 12.10.2019, направивши особисту заяву ОСОБА_1 щодо відновлення виплати пенсії від 24.08.2020, копію паспорту та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_1 , копію довіреності від 12.10.2019 та копію паспорту ОСОБА_2 .

Відповідач листом від 09.11.2020 №0900-0220-8/20999 відмовив ОСОБА_2 в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , мотивуючи відмову тим, що для поновлення пенсії ОСОБА_1 має звернутись до Пенсійного фонду особисто.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Верховний Суд України в постанові від 04.12.2019 року № 804/3217/18, сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах: «право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Судом встановлено, що позивач до виїзду за кордон перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Тому, проживаючи за межами України, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Статтею 44 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання вказаних норм Закону № 1058-IV правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок № 22-1).

Порядок № 22-1 також регулює питання поновлення виплати пенсії, що є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

З урахуванням наведеного, підставою для вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на поновлення пенсії за віком, є відповідна заява особи подана з пред`явленням паспорта (або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

При цьому п. 1.5 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Отже, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058 і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

Суд звертає увагу на те, що підставою для відмови у поновлені виплати пенсії позивачу, згідно листа пенсійного органу було неподання позивачем особисто заяви про поновлення виплати пенсії.

Суд також встановив, що при поданні документів для поновлення виплати пенсії відповідачу надавалися заява від 24.08.2020, підписана особисто ОСОБА_1 та нотаріально посвідчені і апостильовані копії довіреності від імені ОСОБА_1 на представництво її інтересів ОСОБА_2 від 12.10.2019.

Таким чином, повноваження представника позивача підтверджені в установленому законодавством порядку, а отже, отримавши таку заяву, відповідач зобов`язаний був поновити позивачу виплату пенсії, однак цього не зробив.

Разом з тим, не поновивши виплату позивачу пенсії за заявою її представника за довіреністю, пенсійний орган допустив протиправну бездіяльність, оскільки був зобов`язаний згідно з норм Порядку № 22-1 прийняти таку заяву та поновити виплату.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно заяви ОСОБА_2 по довіреності та нарахувати і виплатити позивачу невиплачені суми пенсії з серпня 2019 року.

Щодо доводів апелянта про безпідставність задоволення вимоги про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2500 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 5-7 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів також зазначає, що вимогами ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 35000 грн, надано суду копію договору про надання правової допомоги від 15.06.2020. При цьому, позивачем не долучено документа, що свідчить про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку.

Як зазначив суд першої інстанції з врахуванням заперечень відповідача, сума 35000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та значно завищеною, оскільки предмет спору в даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Тому, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 300/699/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 09.08.2022.