Справа № 280/12319/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року Справа № 280/12319/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №578 від 02.09.2021 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.08.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, - роботу позивача на Алчевському металургійному комбінаті (ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») в періоди часу: з 28.04.1993 по 23.11.1993 та з 06.12.1994 по 12.11.1996 агломератником, з 13.11.1996 по 19.12.2004 слюсарем-ремонтником з ремонту устаткування в умовах діючого виробництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у серпні 2021 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте відповідач, рішенням №578 від 02.09.2021, відмовив йому у призначенні пільгової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю пільгового стажу. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач безпідставно, на думку позивача, не врахував до пільгового стажу позивача період його роботи на ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», підтверджений відповідною довідкою, в зв`язку з тим, що вказане підприємство знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, а з 01 грудня 2014 року будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі, вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду. Крім того, відповідач окремо зазначив, що період роботи позивача з 28.04.1993 по 23.11.1993 не включений до стажу через невідповідність цьому періоду роботи дати заповнення його трудової книжки. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки до документів, виданих підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованій території слід застосовувати так звані «Намібійські винятки» Міжнародного суду ООН. Що стосується невідповідності дати заповнення трудової книжки, то за правильність заповнення трудової книжки відповідає роботодавець, і на позивача не може бути покладена відповідальність за недоліки у заповненні та веденні трудової книжки. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 15.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

13.01.2022 від відповідача надійшов відзив в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтуванням відзиву зазначив, що оскільки, записи в трудовій книжці позивача не містять інформації про проведення атестації робочих місць, тому надання уточнюючої довідки є обов`язковим. Позивачем не надано до відповідача уточнюючої довідки про підтвердження пільгового характеру робіт в спірний період, тому відповідач позбавлений можливості самостійно визначити пільговий характер робіт та проведення атестації робочих місць за спірні періоди та зарахувати їх до пільгового стажу за Списком №1. Надана позивачем копія довідки Філіалу №12 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» Луганської народної республіки від 29.01.2020 №016-36, не може бути врахована відповідачем, оскільки, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

До відзиву відповідач додав копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

27.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області про призначення пенсії за віком по Списку №1.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №78 від 02.09.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку відсутністю пільгового стажу.

В обґрунтування підстав відмови, у спірному рішенні зазначено, що необхідний пільговий стаж становить 10 років. Пільговий стаж позивача становить 5 років 11 місяців 9 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 28.04.1993 до 23.11.1993, оскільки дата заповнення трудової книжки НОМЕР_1 не відповідає періоду роботи.

З відзиву та наданих сторонами документів судом встановлено, що до пільгового стажу позивача за Списком №1 також не враховано роботу на Алчевському металургійному комбінаті (ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») в періоди часу: з 28.04.1993 по 23.11.1993 та з 06.12.1994 по 12.11.1996 агломератником, з 13.11.1996 по 19.12.2004 - слюсарем-ремонтником з ремонту устаткування в умовах діючого виробництва.

Зазначені періоди невраховані в зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки про підтвердження пільгового характеру робіт.

Довідки Філіалу №12 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» Луганської народної республіки від 29.01.2020 №016-36 про підтвердження пільгового стажу не була прийнята ГУ ПФУ в Запорізькій області, так як підприємство знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, визначеній розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження». А відповідно до Постанови КМУ від 07 листопада 2014 року №595, з 01 грудня 2014 року будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі, вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом досліджена трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

Так, відповідно до записів в трудовій книжці

З 28.04.1993 по 23.11.1993 позивач працював на Алчевському державному металургійному комбінаті агломератником 4 розряду (запис 1-2).

З 06.12.1994 по 12.11.1996 позивач працював у відкритому акціонерному товаристві «Алчевський металургійний комбінат» на посаді агломератника 4 розряду (запис 3-4)

З 13.11.1996 по 19.12.2004 позивач працював у відкритому акціонерному товаристві «Алчевський металургійний комбінат» на посаді слюсаря-ремонтника з ремонту устаткування в умовах діючого виробництва (запис 5-7).

Суд зазначає, що відповідно до наказу Міністерства промисловості України від 10.03.1994 №58, на підставі наказу по комбінату від 14.06.1994 №270, Алчевський державний металургійний комбінат перейменовано у відкрите акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат». У відповідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», на підставі рішення зборів акціонерів від 08.04.2011 (протокол №01/11) відкрите акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» перетворено у Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з уточнюючою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №016-36 від 29 січня 2020 року, у вищезазначені періоди позивач працював на роботах зі шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1. У всі спірні періоди роботи позивача його робоче місце було атестовано.

Що стосується доводів відповідача, викладених у відзиві, про те, що довідка, видана на тимчасово окупованій території не може бути взята до уваги, то суд виходить з того, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина (захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємство) не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих «намібійських винятків» Міжнародного суду ООН.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №172/718/17, від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 24 липня 2019 року у справі №423/1324/17, від 09 серпня 2019 року у справі №229/954/17, від 18 березня 2020 року у справі №243/6299/17, від 28 квітня 2021 року у справі №423/402/17, від 28 квітня 2021 року у справі №235/7542/16-а та інших.

За встановлених обставин, роботу на Алчевському металургійному комбінаті (ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») в періоди часу: з 28.04.1993 по 23.11.1993 та з 06.12.1994 по 12.11.1996 агломератником, з 13.11.1996 по 19.12.2004 слюсарем-ремонтником з ремонту устаткування в умовах діючого виробництва, слід зарахувати до пільгового стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17 та від 14.02.2019 по справі №234/18065/16-а.

Суд також не погоджується з позицією відповідача щодо неврахування до стажу позивача періоду його роботи з 28.04.1993 по 23.11.1993 через невідповідність дати заповнення трудової книжки - 14.05.2003.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20 червня 1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент прийняття позивача на роботу на Алчевський металургійний комбінат) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Тобто, обов`язок заповнення трудової книжки особам, які вперше прийняті на роботу, покладався на адміністрацію підприємства, тобто на роботодавця.

Аналогічним чином було врегульовано це питання і у п.2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінсоцзахисту України №58 від 29.07.1993.

Таким чином, суд вважає, шо на позивача не може бути покладена відповідальність та негативні наслідки порушення порядку заповнення та ведення трудової книжки роботодавцем. Крім того, жодним актом законодавства не встановлюється недійсність записів у трудовій книжки для випадків, коли роботодавець порушив вимоги щодо порядку та строків її заповнення при першому прийнятті на роботу.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» (заява №10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, №10741/84).

Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011.

У справі «Трегубенко проти України» (заява №61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу «належного урядування».

Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява №55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу» (пункт 74).

Отже, принцип «належного урядування» без сумніву є доречним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу «неналежного урядування».

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з тим, що ухвалою від 15.12.2021 суд звільнив позивача від сплати судового збору за подання цього позову до Запорізького окружного адміністративного суду, питання щодо стягнення судового збору не вирішувалось.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №78 від 02.09.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, - роботу ОСОБА_1 на Алчевському металургійному комбінаті (ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») в періоди часу: з 28.04.1993 по 23.11.1993 та з 06.12.1994 по 12.11.1996 агломератником, з 13.11.1996 по 19.12.2004 слюсарем-ремонтником з ремонту устаткування в умовах діючого виробництва.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «05» серпня 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль