Справа № 300/2961/22
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"08" серпня 2022 р. справа № 300/2961/22

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Панікар І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебуває справа № 300/2961/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання позивачу відповіді на рапорт від 04.04.2022 року;

- зобов`язати відповідача надати позивачу відповідь на рапорт від 04.04.2022 року;

- зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами згідно рапорту від 04.04.2022 року.

04.08.2022 року від позивача на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом зобов`язання відповідача не залучати ОСОБА_1 до виконання обов`язків військової служби в зоні бойових дій, а залишити проходити військову службу в пункті (місці) постійної дислокації військової частини до розгляду судом даної справи по суті.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що мобілізація ОСОБА_1 відбулася з грубим порушенням військового законодавства та його обману. На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав позивача, оскільки проходячи військову службу в зоні безпосередніх бойових дій (ракетних та мінних ударів ворога) ОСОБА_1 може так і не скористатись своїм правом не проходити військову службу в даний час, в силу вимог статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", в якій зазначено, що чоловіки, які є батьками трьох дітей не підлягають мобілізації.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 150 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених приписів Закону вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із частини 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Стаття 151 КАС України визначає види забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У відповідності до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Так, суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати належні докази щодо їх обгрунтованості.

В той же час, незважаючи на вказане вище правове регулювання інституту забезпечення позову, ОСОБА_1 не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та/або поновлення порушених чи оспорюваних прав/інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, стане неможливим без вжиття таких заходів, з огляду на наступне.

Твердження заявника про можливість залучення його до безпосередньої участі у бойових діях на території Донецької області ґрунтуються тільки на припущеннях, оскільки як встановлено судом зі змісту виписки Комунального некомерційного підприємства "Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради" № 1210 з медичної карти стаціонарного хворого від 29.07.2022 року, ОСОБА_1 звільнений від виконання службових обов`язків на 14 днів, гіпсова іммобілізація - 3 тижні.

При цьому, з урахуванням тривалості гіпсової іммобілізації, відсутні підстави вважати, що саме до закінчення лікування, ОСОБА_1 буде залучено до безпосередньої участі у бойових діях на території Донецької області.

Стосовно наявності ознак очевидної протиправності залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі у бойових діях на території Донецької області, суд зазначає, що наявність таких ознак у діях та рішенні відповідача може бути виявлено судом виключно на підставі з`ясування усіх фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності таких доказів в цілому.

Разом з цим, суд зважає на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.09.2019 по справі №420/3397/19, де Суд акцентував увагу на тому, що очевидні ознаки протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

В даному аспекті, суд зазначає, що згідно приписів статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особи, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою. Водночас, обставина надання такої згоди позивачем є спірною та може бути з`ясована судом виключно в ході розгляду справи по суті.

Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника/позивача буде відновлене негайно з моменту встановлення факту відсутності його згоди на мобілізацію, якщо така обставина буде судом з`ясована при розгляді справи по суті. На момент звернення до суду, порушене право позивача є оспорюваним.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що заявлене клопотання про забезпечення позову є безпідставним та необґрунтованим, внаслідок чого, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Панікар І.В.