Справа № 160/9335/22
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2022 року Справа №160/9335/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,
05.07.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (далі позивач) до Дніпровської митниці (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2021/300029/1 від 30.12.2021 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2021/000178 від 30.12.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до митного органу надано документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту, однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Позивач вважає, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства, висновків Верховного Суду витребував у позивача додаткові документи, а не здійснив перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, хоча мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву в правильності заявленої митної вартості. У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування спірного рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі; справу №160/9335/22 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
25.07.2022 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що під час митного оформлення в інспектора виник сумнів у заявлених декларантом відомостях, оскільки містились розбіжності і неточності в поданих документах. До митного оформлення не подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості. У цьому випадку наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення складових митної вартості товару. Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірку числового значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно п.2 ст.58 МК України, п.6 ст.54 МК України. Рішення містить причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відмітку про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом. Таким чином, на думку відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості, заявленого позивачем товару, діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. У відзиві відповідачем викладено незгоду щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
08.01.2019 між покупцем (позивачем) та продавцем (ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD) укладено контракт №К_7/2019, згідно умов якого постачальник постачає позивачу автомобільні запчастини (далі - товар) в асортименті, номенклатурі та кількості, зазначених у специфікаціях до даного Контракту.
Відповідно до п.2.2. контракту №К_7/2019 від 08.01.2019 продавець зобов`язується поставити, а покупець оплатити на умовах, передбачених даним контрактом товар у кількості, асортименті та в строки, визначені в інвойсі.
Згідно з п.3.1 контракту №К_7/2019 від 08.01.2019 продавець зобов`язується поставляти товар на умовах поставки FOB, згідно Офіційних Правил тлумачення комерційних термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 (Інкотермс - 2010).
Продавець бере на себе зобов`язання по завантаженню товару на надані покупцем транспортні засоби у місті поставки і оформленню в митному порядку даного товару.
Пунктом призначення поставки та містом розвантаження транспортних засобів є адреси зазначені в специфікації на окрему партію товару.
Згідно Додаткової угоди №2 від 30.12.2019 до контракту строк дії контракту продовжено до 31.12.2020.
Згідно Додаткової угоди №3 від 30.12.2020 до контракту строк дії контракту продовжено до 31.12.2021.
Так, згідно додатку №8 від 28.10.2021 сторони погодили поставку наступного товару:
1. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 96475475BR, у кількості 52 шт. вартістю 23,29 USD на суму 1211,08 USD;
2. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 96144847BR, у кількості 152 шт. вартістю 20,80 USD на суму 3161,60 USD;
3. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 96322941, в кількості 152 шт. вартістю 11,64 USD на суму 1769,28 USD;
4. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 96181369, в кількості 32 шт. вартістю 13,70 USD на суму 438,40 USD;
5. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 96351263BR, в кількості 200 шт. вартістю 15,07 USD на суму 3014,00 USD;
6. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 96351263, в кількості 200 шт. вартістю 11,81 USD на суму 2362,00 USD;
7. Radiator cooling/радіатор охолодження, тип 2301-1301012-30, в кількості 300 шт. вартістю 9,79 USD на суму 2937,00 USD.
Відповідно до специфікації №8 від 28.10.2021 до контракту К_7/2019 від 08.01.2019, яка дублює поставку зазначеного товару згідно з додатком №8 від 08.01.2019 визначено умови оплати; 2961,86 USD - передоплата, залишок протягом 30 календарних днів з моменту випуску морського коносаменту.
Місцем навантаження товару визначено порт навантаження (Port of Loading): Ningbo, China; місце розвантаження товару пункт призначення (Port of Destination) визначено: Odessa, Ukraine.
На виконання даного контракту сторонами було узгоджено всі істотні умови поставки з оформленням всіх необхідних документів, продавцем було навантажено та відправлено товар водним транспортом з порту NІNGBO до порту Південний, де його і було отримано експедитором позивача (ТОВ «Марін Контейнер Сервіс ЛТД») та направлено для митного оформлення до митного посту Дніпровської митниці.
Доставка зазначеного товару з порту NINGBO (Китайська Народна Республіка) до зони розмитнення на території України на митний пост Дніпровської митниці здійснювалась перевізником на підставі договору №31/08/21 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 31.08.2021.
Витрати на транспортування зазначених оцінюваних товарів від порту Ningbo (Китай) до кордону України (місця ввезення на митну територію України) - склали 122379,24 грн, що підтверджуються довідкою №08 від 20.12.2021 від перевізника на транспортні витрати.
Вищезазначений товар за коносаментом (Bill of lading) №XM21110555D від 18.11.2021 згідно Міжнародної товарно-транспортної накладної (International consignment note, CMR) №1881/3 від 28.12.2021 був ввезений на митну територію України та 29.12.2021 заявлений до митного оформлення до Київської митниці за ЕМД №UA110110/2021/014319, до якої було додано наступні документи у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу, які підтверджують митну вартість товарів:
- зовнішньоекономічний договір (контракт) №К_7/2019 від 08.01.2019;
- додаткова угода до контракту №1 від 01.10.2019;
- додаткова угода до контракту №2 від 30.12.2019;
- додаткова угода до контракту №3 від 30.12.2020;
- додаток №8 від 28.10.2021 до контракту №К_7/2019 від 08.01.2019;
- специфікація №8 від 28.10.2021 до контракту №К_7/2019 від 08.01.2019;
- рахунок-фактура (інвойс) від 28.10.2021 №2020YML590-6;
- пакувальний лист (Packing list) від 28.10.2021;
- коносамент (Bill of Lading) №ХМ21110555D від 18.11.2021;
- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №1881/3 від 28.12.2021;
- платіжне доручення в іноземній валюті №47 від 29.12.2020;
- лист №18-10/1 від 18.10.2021 щодо зарахування передоплати, згідно платіжного доручення №47 від 29.12.2020 по відміненому інвойсу;
- платіжне доручення в іноземній валюті №33 від 13.12.2021;
- договір на перевезення №31/08/21 від 31.08.2021;
- довідка про транспортні витрати №08 від 20.12.2021.
Розглянувши подані позивачем документи, Дніпровська митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Дніпровська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України, а саме: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені договором №31/08/21 транспортного експедирування від 31.08.2021; 4) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, листом від 30.12.2021 №30-13 позивач повідомив митний орган, що не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи, з огляду на те, що такі документи у декларанта відсутні.
В подальшому, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA110110/2021/300029/1 від 30.12.2021, яким скоригована митна вартість оцінюваних товарів до 9,9434 доларів США/кг, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2021/000178.
Не погодившись з вказаним рішенням і карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд керується наступним.
Частиною 1 ст.7 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України).
Відповідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст.337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене частиною п`ятою статті 54 МК України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МК України, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.
З матеріалів справи видно, що оскаржуваним рішенням, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, як надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ст.337 МК України.
Щодо встановленого митницею порушення в частині неподання перекладів документів митного оформлення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються контролюючому органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.
Контролюючі органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Отже, контролюючі органи в окремих випадках можуть вимагати переклад українською мовою документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених у митній декларації.
При цьому, витребовуючи, переклад українською мовою: коносаменту, сертифікату про походження товару та копії декларації країни відправлення відповідач не обґрунтовує необхідність надання перекладу цих документів та не зазначає, які саме відомості зазначені в цих документах потребують перевірки або підтвердження відомостей.
Таким чином, митний орган може вимагати надання перекладу українською мовою не всіх документів, а лише тих, які потребують підтвердження відомостей зазначених у митній декларації.
Коносамент та сертифікат про походження товару не містять числових значень для перевірки складових митної вартості, при цьому митний орган не зазначив, які саме відомості, що містяться у коносаменті та сертифікаті про походження товару потребують підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Стосовно твердження митниці про неподання сертифікату якості та сертифікату відповідності, суд зазначає наступне.
Так, у постанові пленуму Вищого адміністративного суду України «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» від 13.03.2017 №2, зазначено, що у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства.
Так, ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено таку вимогу до доказів, як належність. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу відомості про якість товару, що відсутні у наданому позивачем сертифікаті безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відсутність у складі наданих документів до митного оформлення відомостей про якість та відповідність товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями (відсутність таких відомостей) не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
У постанові Верховного Суду від 16.11.2018 у справі №813/1012/17 висловлена правова позиція стосовно ненадання до митного оформлення декларантом документів на підтвердження якості товару, яка полягає у тому, що виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у статті 53 Митного кодексу України, і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів.
А отже, ця обставина не може бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, оскільки, документи щодо якості та відповідності товарів не підтверджують та не спростовують ціну товару, відповідно не впливають на числові значення митної вартості товару.
Щодо неподання заявки на кожну конкретну партію товару, суд зазначає наступне.
У картці відмови відповідач посилається на пункт 2.3 контракту, яким передбачена заявка на кожну конкретну партію товару, та заважує про відсутність у складі наданих позивачем документів такої заявки.
Необхідно вказати, що порядок оформлення та подання заявки, направлення заявки, визначений в п.2.3 Контракту, стосується виключно взаємовідносин між покупцем та постачальником, а отже, відсутність такої заявки не може бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару.
Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 16.11.2018 у справі №813/1012/17 з цього приводу висловлена позиція, що вимога митниці про надання додаткових документів, зокрема, заявки на поставку товарів, подання якої не передбачено ні ст.53 МК України, ні Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 - безпідставна, оскільки вказана заявка не містить відомостей, щодо вартості товару, а відтак, жодним чином не може підтверджувати його митну вартість.
З приводу виявленого митницею порушення, суд зазначає наступне.
В подальшому, у зв`язку із затримкою продавця в розумні строки виготовити та поставити ТОВ «КАРВЕЙ» товар, згідно замовлених обсягів, зазначених в специфікації та інвойсі, сторонами було вирішено, що передплачений товар буде постачатись продавцем частинами.
У зв`язку з чим, сторонами було укладено додаткову угоду №4 від 29.03.2021 до контракту, про скасування специфікації №3 від 24.12.2020 та відміну поставки за інвойсом 2020YМL590 від 24.12.2020.
Таким чином, рахунок (інвойс) №2020YМL590 від 24.12.2020 до митного оформлення не надавався, оскільки за даним інвойсом сторонами контракту було відмінено поставку товару.
Умовами оплати згідно специфікації №8 від 28.10.2021 та додатку №8 від 28.10.2021 (які надавались до митного оформлення) передбачено: 2961,86 USD - передоплата, залишок протягом 30 календарних днів з моменту випуску морського коносаменту.
А пояснення щодо наданого платіжного доручення №47 від 29.12.2020 містяться в листі №18-10/1 від 18.10.2021, який надавався декларантом до митного оформлення разом із цим платіжним дорученням.
Таким чином, зазначені цифрові значення, що містяться у наданих декларантом до митного оформлення банківських платіжних документах піддаються обчисленню та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів і містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Отже, визначена відповідачем підстава для прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови із зазначених обставин, є безпідставною.
Щодо зауважень відповідача по наданому декларантом прайс-листу продавця, суд зазначає наступне.
Виключний перелік документів, що підтверджують митну вартість товарів визначено ч.2 ст.53 МК України. До таких документів не відноситься прайс-лист.
Відтак, жодним нормативно-правовим актом України не встановлено вимог до змісту та форми прайс-листа постачальника. Порядок складання іноземними суб`єктами документів в іноземних державах та вимоги щодо форми та змісту таких документів визначаються законодавством відповідної іноземної держави.
Прайс-лист виробника товару не має імперативного характеру та не є документом, що підтверджує митну вартість товару, і за його наявності у декларанта може прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості.
Прайс-лист виробника товару виступає в якості документу, що підтверджує митну вартість товару, лише за наявності розбіжностей, неповноти відомостей чи неточностей в основних документах.
З огляду на це, суд вважає безпідставними та необ`єктивними висновки відповідача про непідтвердження наданим позивачем прайс-листом об`єктивно та достовірно заявленої митної вартості товару.
В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що пунктом 3.5. контракту передбачено, що страхування може здійснюватися за обоюдною згодою. Витрати на страхування, як складової митної вартості, декларантом не додані.
Відповідно до частини першої пункту 8 частини другої статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо страхування здійснювалося).
Відповідно до п.3.5 контракту зазначено, що страхування може здійснюватись при обоюдній згоді продавця і покупця. Тобто обов`язковість страхування товару зазначеним пунктом не встановлена. З жодного поданого до митного оформлення документу не витікає здійснення страхування оцінюваного товару. Узгоджені сторонами умови поставки FОВ також не передбачають здійснення страхування. Страхування товару сторонами не здійснювалось. Таким чином, зазначена митницею підстава є необґрунтованою.
У п.2.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» від 13.03.2017 №2 визначено, що для усунення розбіжностей, необхідно взяти до уваги положення частини першої статті 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У митному законодавстві відсутні загальні правила стосовно розподілу обов`язків щодо доказування між сторонами митних правовідносин, тому наведене положення може бути застосоване за аналогією до правовідносин митного контролю. Отже, якщо, за твердженням декларанта, страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить, витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.
В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що пунктом 4.1 контракту передбачено, що вартість товару та витрати по його транспортуванню зазначаються у додатках на кожну партію товару. У наданому додатку №8 від 28.10.2021, специфікації №8 від 28.10.2021 та рахунку №2020YМL590-6 від 28.10.2021 витрати по транспортуванню відсутні.
Пунктом 4.1 контракту зазначено, що вартість товару та витрати по його транспортуванню зазначаються в додатках.
Отже, умови Контракту передбачають встановлення витрат на транспортування лише за їх наявності (наприклад, при обранні умов поставки, в яких транспортування товарів до митної території України здійснює продавець).
В той же час, відповідно до додатку №8 та специфікації №8 від 28.10.2021 до контракту, сторонами обрано умови поставки FОВ. Відповідно до правил Інкотермс 2010, умови поставки FОВ означають, що всі витрати та ризики до моменту завантаження товару на борт судна несе продавець, в тому числі і витрати на транспортування, навантаження і т.д., і такі витрати включаються до ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті. Таким чином, вказані витрати не відносяться до зазначених в п.6 ст.10 ст.58 МК України і не підлягають окремому зазначенню.
В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що за наявною у митниці інформацією контейнер перевантажувався з 08.12.2021 по 14.12.2021 у Port Said (Єгипет), витрати понесені із зазначеним, декларантом не заявлені, що унеможливлює перевірку складових митної вартості.
Відповідно до п.2.1.5 договору №31/08/21 від 31.08.2021 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів визначено право експедитора обирати або змінювати вид транспорту, маршрут перевезення, порядок перевезення вантажу, а також порядок надання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах клієнта.
До митного оформлення декларантом надано довідку ТОВ «Марін Контейнер Сервіс ЛТД» про транспортні витрати №08 від 20.12.2021, згідно якої перевізником повідомляється що вартість морського фрахту по перевезенню вантажу скала 349688,16 грн за весь контейнер.
Відповідно до ст.170 Кодексу торговельного мореплавства України всі належні перевізнику платежі сплачуються відправником вантажу (фрахтувальником).
Відповідно до пп.14.1.260 п.14.1 ст.14 ПК України фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами.
Крім того, за приписами пп.14.1.12 п.14.1 ст.14 ПК України сума фрахту (базова ставка) включає витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів.
З аналізу зазначених норм законодавства, встановлено, що морський фрахт - це фактична сума, яку підприємство повинно сплатити за транспортування вантажу по морю. Дана сума включає в себе базову ставку (сама сума морського фрахту) і додаткові витрати.
Отже, всі витрати експедитора на доставку вантажу, у тому числі і перевантаження контейнеру з 08.12.2021 по 14.12.2021 у Port Said (Єгипет) враховані експедитором та відображені у Довідці №08 від 20.12.2021.
З огляду на викладене, зазначена обставина не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а відповідно не є підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.
Митний орган у картці відмови вказує, що договір №31/08/21 від 31.08.2021 транспортного експедирування передбачає: п.1.1. експедитор надає транспортно-експедиційні послуги за рахунок замовника; п.3.1. послуги експедитора, а також витрати та інші платежі, оплачуються на момент прибуття контейнеру в порт (28.12.2021); п.3.4 розмір платежів в гривневому еквіваленті визначається за комерційним курсом на момент рахунку. Рахунок декларантом не надано, що унеможливлює здійснити перевірку числового значення (п.1 ст.54 МКУ). Розділ 5 Договору №31/08/21 транспортного експедирування від 31.08.2021 страхування, свідчить про наявність страхування, що є протиріччям зазначеного у довідці, а якщо здійснювалося страхування, надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачено пунктом 2 статті 53 МК України. Всупереч вимогам п.2 та п.10 ст.58 та частини 2 ст.52 МКУ документи з відомостями про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, декларантом не надано. Таким чином, всупереч вимогам п.2 та п.10 ст.58 та частини 2 ст.52 МКУ декларантом, документи з відомостями про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, не надано.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, які декларант подає органу доходів і зборів одночасно з митною декларацією, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Як вже зазначалось, п.6 ч.2 ст.53 МК України не містить вимог чи переліку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
За аналогією закону, вимоги про надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, наведені в Наказі Мінфіну України №599 від 24.05.2012 стосовно порядку заповнення декларації митної вартості. Зазначені вимоги є альтернативними, в тому числі допускається надання: - рахунку-фактури (акту виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
Щодо документів, що містять відомості про вартість перевезення, то до ЕМД №UА110110/2021/014319 позивачем було надано: договір №31/08/21 від 31.08.2021 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів, а також і довідку перевізника (експедитора) ТОВ «Марін Контейнер Сервіс ЛТД» про транспортні витрати №08 від 20.12.2021, в якій перевізником розмір платежів визначено у гривні та за якою обчислюється вартість перевезення оцінюваних товарів, що включається в задекларовану митну вартість товару.
У зазначеній довідці №08 від 20.12.2021 чітко вказано, що перевізником страхування вантажу не проводилося, також і не здійснювалось страхування вантажу позивачем.
Твердження відповідача про наявність розділу 5 договору №31/08/21 від 31.08.2021 транспортного експедирування «Страхування», що однозначно свідчить про наявність страхування - необґрунтоване, оскільки зазначений розділ містить інформацію про страхування саме відповідальності експедитора перед клієнтом (позивачем).
Більш того, розділ 3 Договору «Порядок розрахунків» не містить положень щодо відшкодування клієнтом вартості страхування експедитору.
Позивачем до суду додатково надано рахунок №1836 від 20.12.2021 на перевезення вантажу за межами кордону України на суму 349688,16 грн, яка повністю збігається з вартістю перевезення у довідці про транспортні витрати №08 від 20.12.2021, яку позивачем було надано до митного оформлення.
Отже, надана позивачем до митного оформлення довідка експедитора про транспорті витрати №08 від 20.12.2021 є належним доказом на підтвердження транспортних витрат.
Складові митної вартості, передбачені в п.5 ч.10 ст.58 та ч.2 ст.52 Митного кодексу України, в даному випадку обчислюються та документально підтверджуються належним чином.
Верховним Судом при прийнятті рішень у справах про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта».
Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/4680/16.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до ч.7 ст.54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З тлумачення цих норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями п.2 ч.6 ст.54, ч.3 ст.53 МК України, видно, що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими органом доходів і зборів витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №815/3142/17.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, відтак, це спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
За вказаних обставин, усі доводи митного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення та наведені у відзиві на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовані наданим позивачем доказами.
Згідно з ч.3 ст.335 МК України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:
1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами;
3) транспортні (перевізні) документи;
4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію;
5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень);
7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару;
8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів;
9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму;
10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів;
11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у спірній митній декларації зазначені всі відомості, передбачені вказаною нормою.
Жодних порушень митного законодавства судом не встановлено.
Посилання митного органу на порушення позивачем митного законодавства при декларуванні товару не можуть вважатись розбіжністю у розумінні ч.3 ст.53 МК України і не можуть бути підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості заповнюються посадовою особою митниці відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 року за №883/21195.

Згідно з п.1.3 Правил рішення заповнюється посадовою особою митного органу, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, в електронному вигляді за затвердженою наказом формою:

У графі 31 Код методу визначення вартості митного органу зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що був застосований митним органом при визначенні митної вартості товару;

У графі 33 обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу зазначається посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Згідно з п.2.3 Правил рішення надсилається декларанту або уповноваженій ним особі у формі електронного документа у порядку, передбаченому Митним кодексом, для електронного декларування.

Ненадання без будь-яких пояснень позивачу на його письмове прохання в ході консультацій інформації та документів (витяги з бази) щодо раніше оформлених товарів для ознайомлення та реагування, свідчать про грубе порушення митницею одного із принципів здійснення державної митної справи - додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб (п.7 ч.1 ст.8 МК України), який визначає обов`язок органу доходів і зборів вжити заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема, інтересу бути обізнаним із оцінкою, даною органом доходів і зборів у справі.

Тобто орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку, у зв`язку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Окрім того, відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, неодноразово висловленої у постановах: від 30.01.2018 у справі №813/7903/14, від 18.12.2018 у справі №826/15706/13-а, від 29.01.2019 у справі №815/6827/17, від 16.04.2019 у справі №815/6698/17, митна вартість товарів, відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості, раніше визнаній (визначеній) митними органами, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі - ЄАІС).

При цьому митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 №689.

Так, у п.8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.

Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, що повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 03.04.2018 у справі №809/453/17.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, та непідтвердження відповідачем належними доводами та доказами наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Так, правильність визначення митної вартості за основним методом відповідачем не спростована, як і не доведено наявності підстав для коригування митної вартості товару.

У свою чергу, відповідачем також не надано обґрунтованих пояснень щодо безпосереднього впливу вказаних ним зауважень на числові значення митної вартості товару та її розрахунок.

Зазначені митним органом зауваження по суті носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що вказівки про наявність можливих порушень позивачем та/або припущення з боку суб`єкта владних повноважень є неприпустимим. Суд не може включати такі докази до предмету дослідження, оскільки вони не є належними доказами в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного, з наданих документів видно, що підприємство для митного оформлення і підтвердження митної вартості надало усі документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей дозволяють провести обчислення митної вартості товару.

Так, суд робить висновок, що обставини, покладені в обґрунтування підстав прийняття оскаржуваного рішення носять формальний характер та не мають під собою ніякого правового підґрунтя, оскільки не мають жодного відношення саме до числового визначення заявленої позивачем митної вартості.

З огляду на викладене та приписи ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не доведено правомірності свого рішення, виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1889 від 04.07.2022.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, судовий збір у сумі 2481 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позивачем в позовній заяві також заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм, дозволяє зробити висновок про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До матеріалів справи представником позивача додано:

- копію договору про надання правової допомоги від 01.06.2022 №01-01-06/22;

- копію рахунку-фактури №58/22 від 01.06.2022;

- копію платіжного доручення від 13.06.2022 №6649;

- копію погодинної тарифікації адвокатських послуг за договором від 01.06.2022 №01-01-06/22;

- копію акту прийому-передачі наданих послуг від 30.06.2022;

- копію довіреності від 20.08.2021;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5179 від 30.07.2021.

Судом встановлено, що між ТОВ «Карвей» та Адвокатським бюро «Герман і партнери» укладено договір про надання правової допомоги від 01.06.2022 №01-01-06/22.

З акту прийому-передачі наданих послуг від 30.06.2022 та погодинної тарифікації адвокатських послуг за договором від 01.06.2022 №01-01-06/22 видно, що адвокатом надані наступні послуги:

- усні консультації 2 год. вартістю 100 грн;

- аналіз документів замовника, підбір нормативної бази для складання позовної заяви 3 год. вартістю 150 грн;

- складання адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови 6,25 год. вартістю 6250 грн;

- ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви 2 год. вартістю 100 грн;

- направлення позовної заяви з додатками на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 2 год. вартістю 100 грн;

- моніторинг подальшого руху справи 1 год. вартістю 50 грн;

- підготовка інших процесуальних документів до винесення судом рішення по справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо) 1 год. вартістю 1000 грн;

- складання заяви по отримання рішення суду 0,25 год. вартістю 250 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Судом встановлено, що в акті прийому-передачі наданих послуг від 30.06.2022 та погодинній тарифікації адвокатських послуг за договором від 01.06.2022 №01-01-06/22 адвокатом виділено окремі види наданих послуг: усні консультації 2 год. вартістю 100 грн; аналіз документів замовника, підбір нормативної бази для складання позовної заяви 3 год. вартістю 150 грн; ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви 2 год. вартістю 100 грн; направлення позовної заяви з додатками на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 2 год. вартістю 100 грн.

Суд зазначає, що усні консультації, аналіз документів замовника, підбір нормативної бази для складання позовної заяви, ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви, підготовка реквізитів по сплаті судового збору, направлення позовної заяви з додатками на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду не є окремим видом адвокатської діяльності, а є частиною підготовки позовної заяви та підготовки копій документів до позовної заяви відповідно до кількості сторін та подання позову до суду.

Оскільки до такого виду адвокатської діяльності як підготовка позовної заяви віднесено аналіз документів замовника, підбір нормативної бази для складання позовної заяви, ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви, підготовка реквізитів по сплаті судового збору, направлення позовної заяви з додатками на адресу, відсутні підстави для виділення їх в окремий вид послуг.

Моніторинг подальшого руху справи та складання заяви по отримання рішення суду це є власна оплатна діяльність адвоката та сума коштів за вказану послугу не підлягає відшкодуванню судом, як така, що є неминучою та обґрунтованою.

Станом на день прийняття рішення, адвокатом не надано послугу складання заяви по отримання рішення суду.

Стосовно послуги - підготовка інших процесуальних документів до винесення судом рішення по справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо) 1 год. вартістю 1000 грн, судом не встановлено підготовки інших процесуальних документів до суду аніж поданої позовної заяви, а тому сума до відшкодування вказаних послуг є необґрунтованою.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа №160/9335/22 у силу ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мають бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути документально підтверджена.

Судом встановлено, що на момент складання акту прийому-передачі наданих послуг та погодинної тарифікації адвокатських послуг за договором, адвокатом не вчинялись дії з моніторингу подальшого руху справи, підготовка інших процесуальних документів до винесення судом рішення по справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо), складання заяви по отримання рішення суду, направлення заяви про отримання рішення суду на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, отримання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Отже, фактично на момент складання акту прийому-передачі наданих послуг від та погодинної тарифікації адвокатських послуг за договором відповідні дії вчинені не були, а тому розрахунок часу, витраченого на вчинення вказаних дій, складений неправомірно та не відображає реально витрачений адвокатом час і, як наслідок, свідчить про неправильно визначену суму коштів, що підлягають відшкодуванню.

Відтак, адвокатом не підтверджено вчинення моніторингу подальшого руху справи, підготовки інших процесуальних документів до винесення судом рішення у справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо), складання заяви про отримання рішення суду, направлення заяви про отримання рішення суду на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, отримання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, та правильності проведеного розрахунку суми коштів на оплату.

З огляду на викладене, заява представника позивача в цій частині не підлягає задоволенню.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Судом встановлено, що визначені адвокатом дії в акті прийому-передачі наданих послуг від 30.06.2022 та погодинній тарифікації адвокатських послуг за договором від 01.06.2022 №01-01-06/22, є частково підтвердженими в частині надання послуг зі складання адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.

Однак, витрачений адвокатом час на підготовку позовної заяви є завищеним з огляду на однотипність поданих на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду ТОВ «Карвей» позовів до Дніпропетровської митниці.

А тому сума витрат на правову допомогу складає половину суми від визначеної адвокатом та становить 3125,00 грн.

Вказана сума є співмірною з вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у цій справі.

З огляду на викладене, суд робить висновок про часткове задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат та вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 3125 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (вул. Винокурова, буд. 1, м. Дніпро, 49000, ) до Дніпровської митниці (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2021/000178 від 30.12.2021.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110110/2021/300029/1 від 30.12.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3125 (три тисячі сто двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський