Справа № 460/18574/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2022 року м. Рівне №460/18574/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №44 від 15.04.2022 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 12.02.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу за Списком №2 період роботи на посаді дезінфектора інфекційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради з 20.08.1997 по 31.12.2019. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що маючи загальний страховий стаж більше 42 років, в тому числі спеціальний стаж роботи за Списком №2 понад 20 років, після досягнення встановленого законом віку 53 роки 6 місяців, 08.04.2022 звернулася до Відділення обслуговування громадян в м. Рівне Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення їй пільгової пенсії за віком за Списком №2. За принципом екстериторіальності (визначення в автоматичному режимі Пенсійного органу, що вирішує питання про призначення пенсії), надані нею документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Проте, 15.04.2022 ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення №44 «про відмову у призначенні пенсії» з тих підстав, що до пільгового стажу не зараховано період роботи на посаді дезінфектора інфекційного відділення для дорослих з 20.08.1997 по «даний час». Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 17 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (08.04.2022 року) відповідно до поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 47 років 07 місяців 25 днів. Разом з тим, звертає увагу на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу. Згідно записів трудової книжки позивач працювала на посаді «дезінфектор», яка відсутня у Списках №2, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 року №36, від 24.06.2016 року №461. Крім того, зауважив, що у довідці №2-26/38 від 17.02.2022, виданій КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, не наведено посилання на Списки, чинні на період роботи позивача, а також відсутній підпис головного бухгалтера. Також не в повному обсязі надано документи про проведення атестації робочих місць. На підставі вищенаведеного просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначені у відзиві доводи відповідача є аналогічними, зазначеним у відзиві відповідача 1.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи загальний страховий стаж більше 42 років, в тому числі спеціальний стаж роботи за Списком №2 понад 20 років, після досягнення встановленого законом віку 53 роки 6 місяців, 08.04.2022 звернулася до Відділення обслуговування громадян в м. Рівне Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення мені пільгової пенсії за віком за Списком №2.

За принципом екстериторіальності (визначення в автоматичному режимі Пенсійного органу, що вирішує питання про призначення пенсії), надані позивачем документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

15 квітня 2022 року відповідач-1 прийняв рішення №44 «про відмову у призначенні пенсії» з тих підстав, що до пільгового стажу не зараховано період роботи на посаді дезінфектора інфекційного відділення для дорослих з 20.08.1997 по «даний час». В обґрунтування свого рішення відповідач-1 вказав, що надана позивачем пільгова довідка не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1997 №637, оскільки у ній не міститься посилання на списки, чинні на період роботи особи та не засвідчена підписом бухгалтера; документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці надано не в повному обсязі; посада дезінфектора, за якою позивач працювала у спірний період, постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36, від 24.06.2016 №461, якими передбачено пільгові посади, - не включена до них.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) передбачено, що пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників призначається на умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 ст. 114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Відповідач 1 вважає спірним наявність у позивача пільгового стажу роботи за Списком №2 10 років. При цьому, наявність загального страхового стажу та досягнення позивачем визначеного законом віку територіальним органом Пенсійного фонду України не оспорюється.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічні положення закріплені у статті 48 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 30.07.1986:

1) запис №9 від 20.08.1997 позивач зарахована на посаду дезінфектора інфекційного відділення для дорослих (наказ №992-к від 20.08.1997);

2) запис №10 від 06.08.2007 атестація робочого місця за умовами праці проведено згідно з постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 (наказ №56-к від 06.08.2007);

3) запис №9 Центральну міську лікарню м. Рівне з 28.08.2018 року реорганізовано шляхом перетворення та перейменовано на Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради (рішення РМР № 4741 від 16.08.208 року);

4) запис №12 від 01.01.2020 переведена на посаду дезінфектора приймального відділення (наказ №211-к від 27.12.2019).

Відповідно до п.1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі Порядок застосування Списків №383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а зокрема, в період роботи позивача в спірний період, з 20.08.1997 по 31.12.2019 був чинний Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

При цьому, посади осіб, які безпосередньо обслуговують хворих в інфекційних відділеннях передбачені розділом ХХІV код КП 24а-2а цього Списку №2 (в редакції, чинній в період дії такого списку).

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, у трудовій книжці позивача чітко відображено роботу у спірний період на посаді, яка міститься у Списку №2 посада, пов`язана з безпосереднім обслуговуванням хворих в інфекційному відділенні.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.02.2022 №2-26/38, виданою КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, підтверджується, що позивач дійсно працює в Центральній міській лікарні м. Рівне на посаді дезінфектора інфекційного відділення для дорослих з 20.08.1997 (наказ №992-к від 20.08.1997) по даний час. За весь період роботи протягом повного робочого безпосередньо обслуговує інфекційних хворих і інших робіт не виконує. Дана професія дає право на пенсію по Списку №2 розділ ХХІV п. 24а-2а, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України. Перша атестація робочих місць проведена 05.06.1997, наказ №34; Друга атестація робочих місць проведена 17.06.2002, наказ №33; Третя атестація робочих місць проведена 06.08.2007, наказ №56; Четверта атестація робочих місць проведена 05.06.2012, наказ №39. Довідка видана на підставі: первинних документів: відомостей про заробітну плату, книги наказів з 1997 по 2022».

Доводи Відповідача 1 щодо відсутності у такій довідці необхідних реквізитів суд оцінює критично, оскільки остання містить відомості про роботу позивача на посаді, яка дає право на призначення пільгової пенсії відповідно до Списку №2, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що відсутність на вказаній довідці підпису бухгалтера КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради є проявом надмірного формалізму, оскільки в разі сумнівів у територіального органу Пенсійного фонду України в достовірності вказаної довідки та за наявності у останнього досить широкого спектру повноважень, Пенсійний орган міг перевірити надані документи та викладені в ній факти. Однак, такі дії вчинені ним не були.

Так, згідно з нормами п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, суд повторюється, що Відповідачем 1, у разі наявності сумнівів щодо зайнятості позивача у шкідливих і важких умовах праці, не здійснено своїх повноважень щодо перевірки наданої мною уточнюючої довідки, отримання додаткових документів від КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради.

З висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.04.2019 в справі №159/4178/16-а, вбачається, що при дослідженні обставин справи (оскарження правомірності відмови пенсійного органу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2) необхідно враховувати ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Зазначене в сукупності підтверджує, що наданими Відповідачу 1 документами: трудовою книжкою; витягами з наказів про призначення та звільнення мене з посади; уточнюючою довідкою, в якій наявні усі необхідні відомості, підтверджується пільговий період роботи позивача за Списком №2 в спірний період, тобто з 12.08.1997 по 31.12.2019 роки.

Відповідач 1 вважає, що посада дезінфектора не передбачена Списком №2, що суперечить висновкам Верховного Суду, та підтверджується наступним.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров`я та соціального захисту населення» від 23.11.1993 №229, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.1993 за №198, (який втратив чинність 11.04.2001), посада дезінфектор мала тарифний розряд 10 серед тарифних розрядів середнього медичного персоналу (пункт 3.4 розділу 2).

Згідно з Державним Класифікатором професій (ДК 003-95), затвердженого наказом Держстандарту України від 27.07.1995 р. №257, до категорії молодший медичний персонал відносяться: - молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.), КП 5132; - молодша медична сестра по догляду за хворими, КП 5132, - сестра-господиня, КП 4131.

Додатком №2 до листа Міністерства праці України №06/1-4088 від 04.12.1996 відпрацьованого разом з Міністерством охорони здоров`я України, вказується, що до видів діяльності молодшого медичного персоналу, які відносяться до безпосереднього обслуговування хворих в лікувально-профілактичних установах, відділеннях, кабінетах, що передбачено розділом XXIV Списку №2 відносяться: - перев`язка, пересування тяжкохворих з відділень до діагностичних кабінетів, прийомного відділення, до стаціонару тощо; - санітарна обробка хворих, зміна натільної та постільної білизни, санітарно-гігієнічна обробка ван, миття посуду, інструментарію, інвентаря тощо; - безпосередня роздача їжі хворим, індивідуальне годування хворих, - санітарно-гігієнічний догляд за хворими, прибирання палат і допоміжних приміщень у відділеннях.

Вказане цілком відповідає посадовим обов`язкам позивача за посадою дезінфектор в інфекційному відділенні, відображеним у посадових інструкціях, долучених до даної позовної заяви та підтверджує шкідливу роботу із речовинами, які негативно впливають на здоров`я людини, яка їх застосовує.

Суд також зауважує, що номенклатурою спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою» від 23 листопада 2007 року №742 передбачена спеціальність медико-профілактична справа, за якою атестуються молодші спеціалісти з медичною освітою, що працюють, зокрема, на посадах інструкторів-дезінфекторів. Професійна назва дезінфектор передбачена розділом Фахівці галузевим випуском 78 Охорона здоров`я Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року №117, кваліфікаційними вимогами до якої є Повна або базова загальна середня освіта, підготовка на курсах або на робочому місці. Без вимог до стажу роботи. У зазначеному розділі затверджені професійні назви спеціалістів, які належать до середнього медичного персоналу (з неповною вищою медичною освітою, раніше - середньою медичною освітою).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови від 10 жовтня 2018 року у справі №140/2736/16-а (адміністративне провадження №К/9901/18628/18) дійшов висновку, що оскільки посада «дезінфектор» проатестована, то відповідно до п.4.4 Порядку № №383 позивачу мають бути зараховані періоди роботи на посадах дезінфектора та інструктора-дезінфектора за 5 років до проведення атестації та впродовж наступних 5 років після проведення атестації.

Оцінюючи обґрунтованість доводів Відповідача 1 щодо необхідності підтвердження періоду роботи позивача на посаді дезінфектора атестацією робочого місця, суд виходит з такого.

На підтвердження факту проведення атестації робочого місця позивача у спірний період вона надала відповідачам копії наказів: №34 від 05.06.1997 про результати проведення атестації робочих місць, №33 від 17.06.2002 про результати проведення атестації робочих місць, №56 від 06.08.2007 про результати проведення атестації робочих місць, №39 від 05.06.2012 про результати проведення атестації робочих місць.

Вказаними наказами підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за посадою «дезінфектор» відповідно до Списків №2, чинних в період роботи позивача на посаді дезінфектора інфекційного відділення в спірний період.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я.

Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у даній справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З вищенаведеного слідує, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Разом з тим, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тобто, навіть у випадку не проведення атестації робочих місць з вини роботодавця, період роботи повинен бути зарахований до пільгового стажу особи.

Зазначена позиція узгоджується з позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

Судом встановлено, що відповідачі 1, 2 дійшли хибного висновку про відмову позивачу у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 20.08.1997 року по 31.12.2019 року та призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону №1058-IV. Так, станом на 08.04.2022 (дату подання заяви про призначення пенсії) позивач досягла визначеного віку 53 роки 6 місяців, мала понад 30 років загального страхового стажу та спеціального стажу за Списком №2 понад 20 років, що було достатнім для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.

За наведеного, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо дати призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досягла пенсійного віку 11 лютого 2022 року.

З заявою про призначення їй пенсії звернулася 08 квітня 2022 року.

Тому, з врахуванням положень статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія позивачу має бути призначена з 12 лютого 2022 року.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 794грн, сплачена відповідно до квитанції від 16 травня 2022 року №4798-4673-0472-1164, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №44 від 15 квітня 2022 року «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 12 лютого 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу за Списком №2 період роботи на посаді дезінфектора інфекційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради з 20 серпня 1997 року по 31 грудня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 794грн (сімсот дев`яносто чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 серпня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк