Справа № 160/2903/22
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2022 року Справа № 160/2903/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРищенка А.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
08.02.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогами:
Ухвалою суду від 12.02.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/2903/22 та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання 10.03.2022 року сторони не прибули, про дату, час та мвсце розгляду справи повідомлені належним чином. 10.03.2022 року позивачем подано до суду заяву про здійснення розгляду справи без участі представника.
Протокольною ухвалою суду, оголошеною у судовому засіданні 10.03.2022 року із занесенням до протокол судового засідання, закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 160/2903/22 та розпочато розгляд справи по суті.
За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що у період з 14.06.2021 року по 20.07.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 28.05.2021 року № 2327-п було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «БАРНАТ» щодо дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2021 р., валютного - за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2021 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2021 р.
За результатами перевірки 27.07.2021 року складено акт № 2485/04-36-07-22-8/37272378, у висновку якого зазначено про встановлення порушень, зокрема:
1. п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 372 394 грн., в т.ч.: 2019 рік - 1 372 394 грн (2 квартал 2019 року 241346 грн, 4 квартал 2019 року 1131048 грн).,
2. п.187.1 ст.187, п.198.1 п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.п. «в» п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1 567 356 грн. в т.ч.: листопад 2018 року - 30 386 грн., серпень 2019 року - 50 241 грн., вересень 2019 року - 60 646 грн., жовтень 2019 року - 163 334 грн., листопад 2019 року - 1 174 160 грн., червень 2020 року 477 грн., липень 2020 року - 10 362 грн., серпень 2020 року- 76 290 грн., жовтень 2020 року - 1 460 грн.
На підставі акта перевірки № 2485/04-36-07-22-8/37272378 від 27.07.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України).
У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення податкових повідомлень-рішень, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ «Геліус Альфа ЛТД», ТОВ «ЛС ТОРГ», ТОВ «БК «Будуправління №12».
Судом встановлено, що 05.11.2019 року між ТОВ «БАРНАТ» (замовник) та ТОВ «БК «Будуправління №12» (виконавець) було укладено договір № 0511-19, предметом якого є: ремонт асфальтобетонного покриття.
До вказаного договору сторонами погоджено: довідки вартості виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2019 року.
На підтвердження виконання робіт позивачем надано: акт № 31-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту поточного ремонту території АЗС № 03/023 (1025) за адресою: вул.Женевська 17/2 м.Кривий Ріг вартістю 492960 грн.; акт № 32-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту асфальтобетонного покриття вартістю 300960 грн.; акт № 33-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту асфальтобетонного покриття вартістю 479760 грн.; акт № 34-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту асфальтобетонного покриття вартістю 483360 грн..
Також 04.11.2019 року між ТОВ «БАРНАТ» (замовник) та ТОВ «БК «Будуправління №12» (виконавець) було укладено договір № 0411-19, предметом якого є: надання послуг на об`єкті: автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж).
До вказаного договору сторонами погоджено: довідки вартості виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2019 року.
На підтвердження виконання робіт позивачем надано: акт № 1-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 495360 грн.; акт № 02-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 496680 грн.; акт № 03-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 498000 грн.; акт № 04-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 498840 грн.; акт № 5-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499440 грн.; акт № 06-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499800 грн.; акт № 07-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 478440 грн.; акт № 08-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 321600 грн.; акт № 09-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499680 грн.; акт № 10-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499320 грн.; акт № 11-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 497760 грн.; акт № 12-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 498360 грн.
19.06.2019 року між ТОВ «БАРНАТ» (покупець) та ТОВ «ЛС ТОРГ» (виконавець) було укладено договір № 1906-19, предметом якого є поставка товару щебінь гранітний фр.20-40.
Поставка товару підтверджена видатковими накладними № 97 від 20.06.2019 р., № 98 від 21.06.2019 р., № 99 від 24.06.2019 р., № 100 від 25.06.2019 р., № 101 від 26.06.2019 р.
Поставка товару здійснена на замовлення ТОВ «БАРНАТ» перевізником ФОП ОСОБА_1 , що підтверджено товарно-транспортними накладними № 97/1 від 20.06.2019 р., № 97/2 від 20.06.2019 р., № 97/3 від 20.06.2019 р., № 97/4 від 20.06.2019 р., № 97/5 від 20.06.2019 р., № 97/6 від 20.06.2019 р., № 98/1 від 21.06.2019 р., № 98/2 від 21.06.2019 р., № 98/3 від 21.06.2019 р., № 98/4 від 21.06.2019 р., № 98/5 від 21.06.2019 р., № 98/6 від 21.06.2019 р., № 99/1 від 24.06.2019 р., № 99/2 від 24.06.2019 р., № 99/3 від 24.06.2019 р., № 99/4 від 24.06.2019 р., № 99/5 від 24.06.2019 р., № 99/6 від 24.06.2019 р., № 100/1 від 25.06.2019 р., № 100/2 від 25.06.2019 р., № 100/3 від 25.06.2019 р., № 100/4 від 25.06.2019 р., № 100/5 від 25.06.2019 р., № 100/6 від 25.06.2019 р., № 101/1 від 26.06.2019 р., № 101/2 від 26.06.2019 р., № 101/3 від 26.06.2019 р., № 101/4 від 26.06.2019 р., № 101/5 від 26.06.2019 р., № 101/6 від 26.06.2019 р.
Також судом встановлено, що ТОВ «БАРНАТ», як покупець, мало господарські операції з ТОВ «Геліус Альфа ЛТД» щодо придбання бітуму нафтового дорожнього, що підтверджено видатковими накладними № 21 від 01.04.2019 р. на суму 149850,00 грн. (з ПДВ), № 22 від 02.04.2019 р. на суму 148716,00 грн. (з ПДВ), № 25 від 03.04.2019 р. на суму 149040,00 грн. (з ПДВ), № 27 від 04.04.2019 р. на суму 149364,00 грн. (з ПДВ), № 28 від 05.04.2019 р. на суму 147420,00 грн. (з ПДВ), № 30 від 05.04.2019 р. на суму 149040,00 грн. (з ПДВ).
Суд зазначає, що наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ «Геліус Альфа ЛТД», ТОВ «ЛС ТОРГ», ТОВ «БК «Будуправління №12» у перевіряємий період.
Суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагенти позивача ТОВ «Геліус Альфа ЛТД», ТОВ «ЛС ТОРГ», ТОВ «БК «Будуправління №12» були зареєстровані як юридичні особи, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладеного з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Також суд не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладеного договору та специфіку придбаних товарів, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товару та послуг у ТОВ «Геліус Альфа ЛТД», ТОВ «ЛС ТОРГ», ТОВ «БК «Будуправління №12» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: ...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес СепортСентре проти Болгарії, пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Отже, під час судового розгляду позивачем підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товару та послуг, їх використання в господарській діяльності, підтверджено виконання умов укладених договорів, надано доказів факту виконання договірних зобов`язань та відповідних розрахунків за укладеними договорами.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновки акта перевірки № 2485/04-36-07-22-8/37272378 від 27.07.2021 року, які ґрунтуються на нереальності правовідносин з вказаними контрагентами-постачальниками, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутності належних доказів правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № 0 та № 0 від 16.09.2021 року підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 24 810,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 0.0..1 від 03.02.2022 року.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 24 810,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до вимог частини 2 статті 193, частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення складено у повному обсязі в межах тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» (вул. Вадима Гурова (Постишева), б. 11, прим. 147, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50006, ІК в ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, б.17-а, м. Дніпро, 49005, ІК ВП в ) про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 16.04.2021 № 85/320050 винесене Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків у відношені Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, б.17-а, м. Дніпро, 49005, ІК ВП в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» (вул. Вадима Гурова (Постишева), б. 11, прим. 147, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50006, ІК в ) понесені позивачем судові витрати в сумі 24 810,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко