Справа № 185/1223/22
Суддя: Юдіна С. Г.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/1223/22
Провадження № 2-а/185/29/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., представника позивача - адвоката Сакала П.А., розглянувши у судовому засіданні в м. Павлограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій просила суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 12 січня 2022 року серія ВМ № 00007924 старшого державного інспектора відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко Владислава Олеговича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за яке передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 147 грн. 20 коп.

У обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що постановою від 12 січня 2022 року серія ВМ № 00007924 старшого державного інспектора відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченка Владислава Олеговича притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за яке передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 34 000,00 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови 16 листопада 2021 року, о 21 год. 48 хв., за адресою Н-23, км 2+998, Кіровоградська область зафіксовано транспортний засіб MAN TRX33.540, державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 20,5 % (13,57 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 9,3 % (4,8222 тон). Позивач вважає, що зазначена постанова винесена без повного з`ясування обставин справи, оскільки позивачем не допущено порушення п. 22.5. ПДР України, тому оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Позивач не здійснює послуг перевезення вантажу, а є директором товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмеханізація», яка надає в оренду будівельні машини. Позивач не є ані власником, ані користувачем транспортного засобу, зазначеного в оскаржуваній постанові Власником транспортного засобу є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмеханізація», а водій зазначеного транспортного засобу не перебуває в трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецмеханізація», директором якого є позивач, а є працівником іншого підприємства. Станом на день прийняття оскаржуваної постанови будь-якого офіційного документа, який давав би підстави визначати товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмеханізація», директором якого є ОСОБА_1 , як перевізника вантажу автомобілем MAN TRX33.540, державний номерний знак НОМЕР_1 , ані як позивачем, ані як директором товариства не видавало та не підписувало. Станом на день фіксації перевантаження, вищевказаний транспортний засіб разом з причепом-платформою, державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходився в користуванні товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія «Дніпро» на підставі договору оренди № 0109 від 01 вересня 2020 року. У відповідності до акту приймання-передачі від 01 вересня 2020 року № 9 товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмеханізація» передало, а товариство з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія «Дніпро» прийняло в оренду обладнання згідно переліку, серед яких є транспортний засіб MAN TRX3 3.540 державний номерний знак НОМЕР_3 разом з причепом-платформою, державний номерний знак НОМЕР_2 . У подальшому, у зв`язку з зміною номерного знаку транспортного засобу MAN TRX33.540, у наслідок набуття автомобілю у власність після виплати всіх лізингових платежів, додатковою угодою № 2 від 10 вересня 2021 року сторони дійшли згоди внести зміни в додаток № 9 «Специфікація» від 01 травня 2021 року до договору № 0109 від 01 вересня 2020 року. У відповідності до акту від 30 листопада 2021 року № 178 товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмеханізація» надало, а товариство з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія «Дніпро» прийняло послуги з оренди майна, серед якого є транспортний засіб MAN TRX33.540, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом з причепом-платформою, державний номерний знак НОМЕР_2 . Крім того, у оскарженій постанові зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної маси транспортного засобу на 20,5% (13,57 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 9,3% (4,8222 тон). Однак, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено обмеження щодо руху транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т).

Відповідачем було надано до суду відзив на позов, у якому зазначено, що згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2.6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4.35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 г (для контейнеровозів - понад 44 т на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22,5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Суб`єкт відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. визначено ст. 14-3 КУпАП, у якій зазначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовано за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Таким чином, під час розгляду справи посадова особа Укртрансбезпеки використовує, зокрема, відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність відомостей про належного користувача вказаних транспортних засобів, а саме ТОВ «Українська будівельна компанія» в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на момент вчинення порушення. Таким чином, внаслідок того, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про зміну користувача вказаного транспортного засобу не повідомлялось, адміністративну відповідальність повинна нести фізична особа, котра є керівником юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб - ТОВ «Укрспецмеханізація». Згідно відомостей ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником даного підприємства є ОСОБА_1 . Як наслідок, доводи позивача є необґрунтованими, оскільки відповідні відомості про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не були внесені, а тому позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства.

Представником позивача адвокатом Сакалом П.А. надано відповідь на відзив, у якому зазначено, що з фотографій, наданих суду, вбачається, що автомобіль MAN TRX33.540, державний номерний знак НОМЕР_1 рухається з причепом-платформою, на якій розташований вантаж і яка має чотири осі. Однак, у оскаржуваній постанові не відображено, у розрахунках не враховано зазначеного факту. Постанова містить інформацію про дві осі транспортного засобу і відповідачем, при здійсненні розрахунку, не було враховано, що платформа чотирьохосна і навантаження розподіляється не на дві осі, а на чотири. Відповідно до п. 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селиш, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Також відповідач у своєму відзиві зазначає: «Стосовно доводів позивача щодо некоректної роботи приладу для автоматичного зважування транспортних засобів русі, яке використовується на а/д Н-23 км 2+998, Кіровоградська обл.» Однак ані позовна заява, ані інші документи, які містяться в матеріалах справи не містять доводів позивача щодо некоректної роботи приладу для автоматичного зважування транспортних засобів у русі, яке використовується на а/д Н-23 км 2+998, Кіровоградська обл., тому позивач вважає недоцільним спростування цих тверджень Відповідача. Крім того, позовна заява містить доводи про те, що посадова особа при складанні оскаржуваної постанови не врахувала вимоги, передбачені Додатком 1 до Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури від 27 вересня 2021 року № 512, зареєстрованому Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2021 р. та № 1286/36908.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, окрім зазначених просив стягнути судовий збір, сплачений при поданні позову до суду, інші позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні, просив позов задовольнити.

Відповідач - у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухав представника позивача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на такі підстави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою серії ВМ № 00007924 від 12 січня 2022 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП а саме за те, що 16 листопада 2021 року, о 21 год. 48 хв., за адресою Н-23, км 2+998, Кіровоградська область зафіксовано транспортний засіб MAN TRX33.540, державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 20,5 % (13,57 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 9,3 % (4,8222 тон). (а. с. 12)

Вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 36 КУпАП на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави в розмірі 34 000 гривень.

Не погодившись із вказаною постановою, 25 січня 2022 року (згідно поштового штемпеля на конверті) позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У свою чергу, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У свою чергу, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу та події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст. 132-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 4 Постанови КМУ № 30 від 18 січня 2001 року «Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до абзацу 17 п. 1.10 ПДР «габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю».

Згідно п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Як вбачається із п. 2 ч. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Даний порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п.1 Порядку №879).

Підпункт 2 п. 2 Порядку № 879 встановлено, що вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (вісі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики (підп. 6 п. 2 Порядку № 879).

У п.6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Крім цього, відповідно до п.п. 16, 18, 19 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно п. 20 Порядку № 879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пп. 4-8 п. 4 Порядку № 1007/1207, посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансбезпеки щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Пунктом 25 Порядку №879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Таким чином, доказом належності транспортних засобів до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Тобто, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року по справі № 172/1236/18 та постанові від 30 січня 2019 року по справі № 206/6221/18.

Так, доказів на підтвердження вини позивача, відповідачем до суду не надано.

Крім того, згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.п. 3, 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно п. 18 цього Порядку за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно до п. 20 Порядку за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноваженого на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності зобов`язана доводити свою невинуватість.

Тобто, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у суді.

Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 18 січня 2019 року в адміністративній справі № 539/655/17.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач порушив ч. 4 Постанови КМУ №30 від 18.01.2001р. «Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП України, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КАСУ суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин постанову не можна визнати законною, так як у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 132-1 КУПАП.

Крім того, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд встановив відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, тому відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП суд закриває провадження у справі.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідач не надав доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправною та скасування постанови від 12 січня 2022 року серія ВМ № 00007924 старшого державного інспектора відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко Владислава Олеговича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за яке передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки увипадку прийняття протиправної постанови про накладення адміністративного стягнення належним способом захисту порушених прав особи є скасування такої постанови. При цьому, визнання протиправними дій по складанню такої постанови законом не вимагається.

Стосовно позовної вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 6 147 грн., суд виходить з наступного.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 5 ст. 134 КАС України)

Суд, урахувавши доводи представника позивача вважає можливим зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 94, 242-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного інспектора відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченка Владислава Олеговича, серія ВМ № 00007924 від 12.01.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 34 000 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП - закрити.

В іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 13 липня 2022 року

Суддя С. Г. Юдіна