Справа № 280/10183/21
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10183/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 р.(суддя Прасов О.О., повне судове рішення складено 30.11.2021 р.) в справі № 280/10183/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /далі позивач/ звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій з відмови у проведенні з 16.09.2020 р. перерахунку, призначення та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), з обмеженням пенсії максимальним розміром, викладене у листі від 21.09.2021 року за №13436-12591/Г-02/8-0800/21; зобов`язання провести перерахунок пенсії з 16.09.2020 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, згідно з довідками про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 07.10.2020 р. за №21/23 та про отримання грошового забезпечення від 07.10.2020 року за №21/22, виданих Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону; зобов`язання прийняти відповідне рішення (розпорядження) про проведення призначення та виплату з 16.09.2020 року пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, згідно з довідками про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 07.10.2020 р. за №21/23 та про отримання грошового забезпечення від 07.10.2020 р. за №21/22, виданих Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону; зобов`язання виплатити з 16.09.2020 року різницю розміру пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 р. позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 з 16.09.2020 року перерахунку, призначення та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), з обмеженням пенсії максимальним розміром, викладене у листі від 21.09.2021 року за №13436-12591/Г-02/8-0800/21; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок пенсії з 16.09.2020 року ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, згідно з довідками про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 07.10.2020 року за №21/23 та про отримання грошового забезпечення від 07.10.2020 року за №21/22, виданими Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняти відповідне рішення (розпорядження) про проведення призначення та виплати з 16.09.2020 року пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, згідно з довідками про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 07.10.2020 року за №21/23 та про отримання грошового забезпечення від 07.10.2020 року за №21/22, виданими Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 з 16.09.2020 року різницю розміру пенсії, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає передчасним та безпідставним висновок суду першої інстанції про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, адже відповідачем не приймалось рішення про перерахунок пенсії, тобто в цьому випадку відсутнє порушено право, яке підлягає судовому захисту.

Вказує про неврахування судом першої інстанції приписів частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині обмеження максимального розміру пенсії, а також на неправильний висновок суду першої інстанції про те, що на позивача не розповсюджується дія статті 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», адже розмір пенсії перевищує максимально встановлений.

Протоколом призначення від 16.09.2020 р. підтверджено, що при призначенні пенсії враховані складові грошового забезпечення, які просить врахувати позивач при перерахунку.

Довідка, надана Спеціалізованою прокуратурою у військовій сфері Південного регіону не є належною, адже видана органом, який не уповноважений для видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером та йому з 16.09.2020 року призначена пенсія по інвалідності в розмірі 60% грошового забезпечення відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до протоколу ГУ ПФУ в Запорізькій області від 16.09.2020 року позивачу призначена пенсія по інвалідності у загальній сумі 25 892,21 грн.

При призначенні позивачу пенсії відповідачем обмежений максимальний розмір десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність (17 120,00 грн.).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром.

Відповідач надав позивачу відповідь від 21.09.2021 року за №13436-12591/Г-02/8-0800/21, в якій зазначив, що позивач з 16.09.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), розмір якої відповідно до вимог пункту «а» статті 21 та з урахуванням статті 43 Закону на теперішній час складає десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (з 01.07.2021 1854,00 грн.).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року за №7-рп/2016 (справа №1-38/2016), максимальний розмір пенсії позивача не може бути обмеженим, тому вказав, що відповідача необхідно зобов`язати здійснити з 16.09.2020 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що предметом спору не є конкретні складові грошового забезпечення позивача, наведені у довідках про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 07.10.2020 року за №21/23 та про отримання грошового забезпечення від 07.10.2020 року за №21/22, виданих Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області, з 16.09.2020 р. позивачу призначена пенсія по інвалідності в розмірі 60% грошового забезпечення відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до протоколу ГУ ПФУ в Запорізькій області від 16.09.2020 р. позивачу призначена пенсія по інвалідності у загальній сумі 25 892,21 грн., проте при призначенні позивачу пенсії відповідачем обмежений максимальний розмір десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність (17 120,00 грн.).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром.

Відповідач листом від 21.09.2021 р. за №13436-12591/Г-02/8-0800/21 повідомив позивача про правомірність обмеження пенсії максимальним розміром.

Спірним під час апеляційного перегляду є питання застосування органом Пенсійного обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі Закону № 2262-ХІІ).

Стаття 18 Закону №2262-ХІІ у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачала, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VI(далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011 р.

Відповідно до статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто 20.12.2016 р.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

За аналогічних в цій справі обставин Верховний Суд в постанові від 16.12.2021 р. в справі №400/2085/19 дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Верховним Судом в приведеній постанові зроблено такий правовий висновок:

«Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Тому обмеження Головним управління Пенсійного фонду України максимального розміру пенсії, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Застосовуючи приведений висновок суду касаційної інстанції відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача.

Доводи апелянта стосовно передчасності та безпідставності вимог позивача про протиправність обмеження пенсії позивача максимальним розміром є необґрунтованими, адже саме при призначенні пенсії протоколом від 16.09.2020 р. відповідачем обмежений максимальний розмір десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність (17 120,00 грн.).

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції приписів частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині обмеження максимального розміру пенсії, а також на неправильний висновок суду першої інстанції про те, що на позивача не розповсюджується дія статті 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, адже розмір пенсії перевищує максимально встановлений, спростовані приведеними вище висновками суду та правовою позицію Верховного Суду, викладеною вище.

Стосовно аргументів позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі наданих позивачем довідок через те, що при призначенні пенсії враховані усі складові грошового забезпечення, а довідка, надана Спеціалізованою прокуратурою у військовій сфері Південного регіону не є належною, адже видана органом, який не уповноважений для видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, суд зазначає, що фактично позовні вимоги стосуються здійснення перерахунку пенсії на підставі довідок про грошове забезпечення, які надані під час процедури призначення пенсії, без застосування обмеження пенсії максимальним розміром.

Тобто в спірному випадку спірним є тільки питання правомірності обмеження пенсії позивача максимальним розміром, а не здійснення перерахунку на підставі нових довідок про розмір грошового забезпечення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 р. в справі № 280/10183/21 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 р. в справі № 280/10183/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 03.08.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03.08.2022 р.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя Н.А. Олефіренко