Справа № 140/3734/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3734/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1) про визнання протиправними та скасування рішень щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 14 від 17.11.2021 та від 22.03.2022 щодо відмови в зарахуванні в страховий та пільговий стаж періодів роботи з 01.01.2004 по 12.05.2015 в філії «Мосгортранс» (автобусний парк ГУП «Мосгортранс») на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах по 1 класу, з 31.10.2020 по 09.08.2021 в Львівському комунальному підприємстві № 1 на посаді водія автобуса міського маршруту; зобов`язання призначити з 12.11.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ст. 114 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши в страховий та пільговий стаж періоди роботи з 01.01.2004 по 12.05.2015 в філії «Мосгортранс» (автобусний парк ГУП «Мосгортранс») на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах по 1 класу та з 31.10.2020 по 09.08.2021 в Львівському комунальному підприємстві № 1 на посаді водія автобуса міського маршруту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 12.11.2021 позивач звернувся з письмовою до ГУ ПФУ у Волинській області про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). 19.11.2021 на адресу позивача було направлено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №14 через відсутність необхідного стажу. З відмови стало зрозуміло, що пільгового та страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 01.01.2004 по 12.05.2015 в філії «Мосгортранс» (автобусний парк ГУП «Мосгортранс») м.Москва, оскільки періоди роботи з 01.01.2004 на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком, до страхового стажу зараховуються за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводиться трудова діяльність.

24.02.2022 позивач вдруге звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 8 статті 114 Закону №1058-IV. 28.03.2022 на адресу позивача за вих.№0300-0204-8/11133 надійшло рішення №14 про повторну відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного пільгового стажу (12 років 6 місяців) та страхового стажу (30 років).

Позивач вважає, що прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах порушують його законне право на отримання пенсійного забезпечення, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду 07.06.2022 залучено до участі у справі як відповідачів Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі ГУ ПФУ у Житомирській області, відповідач-2) та Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач-3); судовий розгляд даної справи ухвалено проводити спочатку та за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у межах строку розгляду справи, передбаченого частиною першою статті 258 КАС України.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ у Волинській області не визнав та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що 12.11.2021 та 24.02.2022 позивач звернувся із заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону №1058-IV. З урахуванням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженому постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 205 року № 22-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача від 12.11.2021 про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ у Житомирській області, а за заявою позивача від 24.02.2022 - ГУ ПФУ у м.Києві.

На день звернення позивача за призначенням пенсії останній досяг 56 річного віку, його страховий стаж становить 22 роки 05 місяців 12 днів. В результаті поданих позивачем заяв та доданих документів ГУ ПФУ у Житомирській області та ГУ ПФУ у м.Києві встановлено, що у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах страховий та пільговий стаж. Період роботи позивача з 01.01.2004 по 12.05.2015 у автобусному парку ГУП «Мосгортранс» не зарахований до страхового та пільгового стажу у зв`язку із не підтвердженням сплати страхових внесків до відповідних фондів держав учасниць СНД, на території яких проводиться трудова діяльність. Період роботи з 31.10.2020 по 11.08.2021 не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки довідка від 10.08.2021 №854/02 не відповідає додатку №5, визначеному порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Враховуючи наведене, відповідач-1 вважає, що ГУ ПФУ у Житомирській області 17.11.2021 та ГУ ПФУ у м.Києві 22.03.2022 правильно прийнято рішення №14 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відзиву відповідача-1 з підстав наведених у позовній заяві.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач-3 ГУ ПФУ в м.Києві позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просить відмовити в його задоволенні, оскільки загальний страховий стаж позивача складає 22 роки 5 місяців 12 днів, пільговий стаж складає 3 роки 8 місяців 9 днів, який враховано, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до пільгового та страхового стажу період роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 12.05.2015 (відсутня довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ), період роботи з 31.10.2020 (довідка від 10.08.2021 №854/02 не відповідає додатку №5). Таким чином, рішенням від 22.03.2022 №14 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач-2 ГУ ПФУ в Житомирській області позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що згідно довідки від 10.06.2020 №1077 до пільгового та страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 01.01.2004 по 12.05.2015 в філіалі «Мосгортранс» (автобусний парк ГУП «Мосгортранс») м.Москва, оскільки періоди роботи з 01.01.2004 на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком, до страхового стажу зараховуються за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводиться трудова діяльність. Відповідно наданих до заяви документів страховий стаж складає 23 роки 05 місяці 13 днів, в тому числі пільговий стаж становить 05 років 05 місяців 21 день. Враховуючи вищезазначене, рішенням від 17.11.2021 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 8 статті 114 Закону №1058-IV.

Інші заяви по суту справи до суду не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.11.2021 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого від 17.11.2021 №14 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу. При цьому, у рішенні зазначено, що вік заявника 56 років; страховий стаж особи 23 роки 05 місяців 13 днів; пільговий стаж становить 5 років 05 місяців 21 день. За доданими документами згідно довідки №1077 від 10.06.2020 до пільгового та страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 01.01.2004 по 12.05.2015 в філіалі «Мосгортранс» (автобусний парк ГУП «Мосгортранс») м.Москва, оскільки періоди роботи з 01.01.2004 на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком, до страхового стажу зараховуються за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводиться трудова діяльність.

24.02.2022 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м.Києві, рішенням якого від 22.03.2022 №14 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (12 років 6 місяців) та страхового стажу (30 років). При цьому, у рішенні зазначено, що відповідно наданих до заяви документів (пільгові довідки, трудові книжки, диплом, військовий квиток) загальний страховий стаж складає 22 роки 5 місяців 12 днів, пільговий стаж складає 3 роки 8 місяців 9 днів, який враховано, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до пільгового та страхового стажу період роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 12.05.2015 (відсутня довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ), період роботи з 31.10.2020 (довідка від 10.08.2021 №854/02 не відповідає додатку №5). Таким чином, рішенням від 22.03.2022 №14 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Не погоджуючись із такими рішеннями відмовідача-2 та відповідача-3, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Як слідує з матеріалів справи станом на день подання заяви про призначення пенсії 12.11.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 56 річного віку.

ГУ ПФУ у Житомирській області 17.11.2021 та ГУ ПФУ у м.Києві 22.03.2022 прийнято рішення №14 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу. При цьому, ГУ ПФУ у Житомирській області та ГУ ПФУ у м.Києві до пільгового та страхового стажу позивача не зараховано період з роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 12.05.2015 (відсутня довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ). Крім того, ГУ ПФУ у м.Києві до пільгового та страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 31.10.2020 (довідка від 10.08.2021 №854/02 не відповідає додатку №5).

Статтею 24 вищевказаного Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

В матеріалах справи знаходиться копія трудової книжки серії НОМЕР_1 з вкладишем, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до записів якої, позивач, зокрема: з 15.11.2003 по 10.07.2004 працював водієм лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Дочірнього державного унітарного підприємства 5-тий автобусний парк Державного унітарного підприємства «Мосгортранс», яке реорганізовано в Філію «5-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс»; з 18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015 працював водієм лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс».

На переконання суду записи в трудовій книжці щодо роботи позивача самі по собі дають вичерпну інформацію про стаж його роботи. Водночас, відповідачі не ставлять під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивача за вказані періоди.

Крім того, зазначений в трудовій книжці трудовий стаж позивача підтверджено і відповідною довідкою державного унітарного підприємства «Мосгортранс», що уточнює особливий характер роботи або праці, необхідний для призначення пенсії у зв`язку з особливими умовами праці на №1077 від 10.07.2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 працював повний робочий день в Філії «5-тий автобусний парк» ГУП «Мосгортранс» в якості водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» 29.06.2004 №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

За приписами чинного пенсійного законодавства до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

13.03.1992 року в місті Москві підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (далі - Угода), а саме статті 6 Угоди, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Відтак, наведені положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Оскільки заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 подана вперше, то під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявними у матеріалах справи документами та записами в трудовій книжці позивача підтверджується періоди роботи позивача водієм на автобусі регулярних міських пасажирських маршрутах філії Державного унітарного підприємства міста Москви «Мосгортранс» в період з 01.01.2004 по 10.07.2004, з 18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015, а отже позивач має право на зарахування вказаного трудового стажу до пільгового стажу роботи.

Відповідач-2 та відповідач-3 як на підставу відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача періоду трудової діяльності з 01.01.2004 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філіалу автобусного парку ГУП «Мосгортранс» вказали про те, що зарахування до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, можливо здійснити за умови підтвердження сплати страхових внесків (зборів) до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Судом встановлено, що факт підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації за весь час роботи позивача на посаді водія міського пасажирського транспорту , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах міститься у довідках №445 від 14.07.2020, №340 від 11.06.2020, №341 від 11.06.2020, виданих Філією "5-тий автобусний парк" Державного унітарного підприємства «Мосгортранс», за період 2004-2006 роки, за 2007-2013 року та за 2014-2015 року у яких зазначено, що зі всіх включених у довідки сум заробітної плати проведені відрахування в Пенсійний Фонд РФ по встановлених тарифах, однак ГУ ПФУ в Житомирській області та ГУ ПФУ у м.Києві безпідставно не прийняли це до уваги.

Оскільки Російська Федерація є державою-учасницею Співдружності Незалежних Держав та державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відтак, факт сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації і є відповідно сплатою таких внесків до Пенсійного фонду Держави СНД, на території якої здійснювалася трудова діяльність за спірний період.

На підставі викладеного суд уважає, що висновки ГУ ПФУ в Житомирській області та ГУ ПФУ у м.Києві про відсутність документального підтвердження сплати страхових внесків (зборів) до Пенсійного фонду Держави СНД за періоди роботи на території Російської Федерації є хибним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові призначення пенсії є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 10.07.2004, з18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» є належним чином підтвердженим, відтак мають бути зараховані позивачу до пільгового та страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

А, відтак, бездіяльність відповідача-2 та відповідача-3 щодо незарахування позивачу періоду трудової діяльності починаючи з 01.01.2004 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» до страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди його роботи з 01.01.2004 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс», суд зазначає наступне.

У процесі розгляду справи суд встановив, що період трудової діяльності позивача на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» з 01.01.2004 по 12.05.2015 не є безперервним, що в свою чергу підтверджується і позивачем у позовній заяві.

Суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Житомирській області та ГУ ПФУ у м.Києві безпідставно не зарахували позивачу до спеціального стажу періоди його роботи з 01.01.2004 по 10.07.2004, з18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс».

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання органу пенсійного фонду зарахувати позивачу періоди його роботи з 01.01.2004 по 10.07.2004, з18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» до загального страхового стажу та спеціального стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відтак, вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково.

Крім того, не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо зобов`язання зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача період роботи з 31.10.2020 по 09.08.2021 у Львівському комунальному підприємстві №1 на посаді водія автобуса міського маршруту з огляду на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині ОСОБА_1 вказує, що довідкою Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 від 14.04.2022 №273/02 підтверджено характер виконуваної роботи за цей період часу на посаді водія автотранспортних засобів (водій автобуса міського маршруту). Проте вказана довідка не була надана позивачем до заяви про призначення пенсії від 24.02.2022 та відповідно не могла бути врахована ГУ ПФУ у м.Києві. Таким чином, суд не надає оцінку вказаній довідці при розгляді даної справи.

Як вже зазначалася судом, вперше із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 12.11.2021, за результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФу у Житомирській області прийнято рішення від 17.11.2021 №14, з якого слідує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 05 місяців 13 днів, пільговий стаж становить 5 років 05 місяців 21 день.

Відтак з огляду на вищенаведе, суд дійшов висновку про те, що позивач, з врахуванням спірних періодів, має необхідний спеціальний (пільговий) та страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону №1058-VI.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 55 років 23.02.2020 та його звернення із заявою про призначення пенсії 12.11.2021, право на отримання пенсії за віком відповідно до вимог пункту 8 частини другої статті 114 Закону №1058-VI та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 12.11.2021 (тобто з дати звернення із заявою про призначення пенсії).

Згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач-2 та відповідач-3 як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Житомирській області про відмову у призначенні позивачу пенсії від 17.11.2021 №414; визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м.Києві про відмову у призначенні позивачу пенсії від 22.03.2022 №414 в частині незарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 12.05.2015; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач звертався із заявами про призначення пенсії) зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 10.07.2004, з18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» та призначити пенсію за віком відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону №1058-VI з 12.11.2021; відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Житомирській області та ГУ ПФУ у м.Києві, рішеннями яких було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, в загальному розмірі 992,40 грн., пропорційно по 496,20 грн. з кожного.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

У позовній заяві та відповіді на відзив позивач просить стягнути на його користь витрати за надання професійної правничої допомоги.

Відповідач-1 у відзиві заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх не співмірністю з наданими послугами.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договорів про надання професійної правничої допомоги від 18.04.2022, від 06.06.2022, укладеного між адвокатом Явтушенко І.В. та Комаруком М.М., актів виконаних робіт по договору про надання правової допомоги адвокатом від 06.05.2022 та від 12.06.2022, квитанцій до прибуткового ордера №3/2022 від 18.04.2022, №4/2022 від 06.05.2022, №7/2022 від 12.06.2022 позивач сплатив адвокату Явтушенко І.В. кошти в загальній сумі 4500,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до вказаних документів складається з: підготовки адміністративного позову (4 год.) 3000,00 грн., підготовки відповіді на відзив ГУ ПФУ у Волинській області (2 год.) 1500,00 грн., загальна вартість послуг складає 4500,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, часткове задоволення позовних вимог та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 та відповідача-3 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2000,00 грн., пропорційно з кожного по 1000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в загальному розмірі 2992,40 грн., з них: судовий збір в сумі 992,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, місто Житомир, вулиця О.Ольжича, будинок 7, ідентифікаційний код 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 17.11.2021 №414.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 22.03.2022 №414 в частині незарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 12.05.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 10.07.2004, з18.09.2004 по 10.01.2005, з 04.03.2005 по 10.11.2005, з 19.01.2006 по 25.08.2006, з 28.10.2006 по 10.09.2007, з 21.11.2007 по 22.02.2008, з 07.06.2008 по 27.05.2009, 01.10.2009 по 27.06.2010, з 04.11.2010 по 26.06.2011, 16.09.2011 по 29.03.2012, з 06.12.2012 по 27.06.2013, з 17.07.2013 по 08.09.2013, з 08.11.2013 по 25.05.2014, з 09.08.2014 по 12.05.2015 на посаді водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах Філії «5-тий автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» та призначити пенсію за віком відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з 12.11.2021.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1496 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1496 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк