Справа № 520/3284/22
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р. Справа № 520/3284/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григорова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Студентська, буд. 5/4, м. Харків, 61024, ) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та просив:

- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.01.2022р. по виконавчому провадженню №68241930 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн.

В обґрунтування вимог заявленого позову позивач зазначає, що в межах адміністративної справи №520/5348/21 Головне управління Пенсійного фонду України звернулось до Другого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про зупинення виконання рішення та виконавчого листа, оскільки ним, як відповідачем, було подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5348/21 від 23.09.2021р. Проте, Харківським окружним адміністративним судом, в порушення КАС України, видано рішення та виконавчий лист з відміткою про набрання законної сили, що, на думку позивача, фактично є порушенням прав заявника на оскарження судового рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2022р. відкрито провадження в цій адміністративній справі.

У судове засідання представник позивача, повідомленого належним чином, з урахуванням скорочених строків розгляду даної категорії справ, про дату, час та місце розгляду справи, не прибув, причини неприбуття не повідомив. Так само позивачем не надано до суду клопотання про відкладення розгляду справи або її розгляд за відсутності представника позивача.

У судове засідання представник відповідача так само не прибув за аналогічних обставин. Матеріали витребуваного судом виконавчого провадження, в межах якого було ухвалено оскаржувану в цій справі постанову, не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги, що сторони в цій справі повідомлені про судове засідання засобами електронного зв`язку, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами, які є достатніми для розгляду та вирішення справи.

З урахуванням ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5348/21 від 23.09.2021р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення від 22.01.2021 року №63 Відділу з питань перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, що міститься в Протоколі призначення пенсії ОСОБА_1 в частині визначення проценту пенсії в розмірі 64% та неврахування до стажу, що враховується для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці періоду служби у лавах Радянської Армії, половину періоду навчання в юридичному вищому навчальному закладі, періоду роботи в органах прокуратури; визначено стаж ОСОБА_1 , що враховується для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці тривалістю 43 роки 4 місяці 14 днів; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 96% від суддівської винагороди працюючого судді з 19.02.2020 року на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 року №04-52/176, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 року по справі № 520/5348/21 повернуто скаржнику.

Як вказує позивач, ним повторно було подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2021р. у справі №520/5348/21 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та клопотання про зупинення виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5348/21 від 23.09.2021р. та виконавчого листа, однак Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи.

Згідно огляду програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що апеляційну скаргу, про яку зазначає позивач, ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.02.2022р. залишено без руху, також ухвалою від 09.02.2022р. в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, клопотання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції не розглянуто.

Позивач вказує, що не може виконати вищезазначене рішення поки воно не пройшло апеляційне оскарження, а відтак оскаржувана в цій справі постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є протиправною .

Проте суд з вказаними доводами позивача не погоджується та зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон України №1404-VІІІ).

Приписами частини першої статті 5 Закону України №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно частині першої та п`ятої статті 26 Закону України №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями вказаної статті (частина 5) визначено виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Приписами частини четвертої статті 27 Закону України №1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону України №1404-VIII в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний прийняти постанову про стягнення виконавчого збору.

В цій справі судом встановлено, що виконавче провадження було відкрито 21.01.2021р. за виконавчим листом № 520/5348/21, виданим 21.12.2021р.

З наданої до суду копії постанови про стягнення виконавчого збору, що оскаржується, вбачається, що її виконавцем прийнято 21.01.2021р., тобто одночасно із відкриттям виконавчого провадження.

Доводи позовної заяви щодо протиправності оскаржуваної постанови державного виконавця зведено позивачем до того, що він після повернення апеляційної скарги згідно ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021р. повторно звернувся з апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду, отже не може виконати судове рішення, оскільки воно оскаржується позивачем.

Суд розцінює такі доводи як непереконливі та вказує, що з наведених вище норм Закону України №1404-VIII не передбачено наведеної позивачем підстави, яка б надавала можливість або передбачала обов`язок державного виконавця не приймати постанову про стягнення виконавчого збору за обставин, про які зазначає позивач.

Крім того, на час звернення позивача до суду з позовом у цій справі, відсутніми є докази, які підтверджують відкриття судом апеляційної інстанції апеляційного провадження з оскарження рішення у справі № 520/5348/21, а також постановлення ухвали про зупинення його виконання.

Таким чином, доводи позовної заяви про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 68241930 від 21.01.2022р. надійшла до позивача незважаючи на те, що на час звернення позивача до суду з позовом у цій справі Другим апеляційним адміністративним судом розглядалася апеляційна скарга на рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/5348/21 від 23.09.2021р. є такими, що не відповідають дійсності.

У Законі України №1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати), зокрема, в разі виконання рішення до того, як відкрито виконавче провадження.

Судом в даній справі подібних обставин також не встановлено.

Таким чином, стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2019р. (справа №703/1086/17), висновки якого, у силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до п.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

З урахуванням наведених вище меж судового контролю, судом в даній справі встановлено, що оскаржувана постанова державного виконавця є цілком обгрунтованою, законною та такою, що відповідає дійсним обставинам справи.

З огляду на вказане відсутніми є підстави для задоволення позовних вимог в даній справі. На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 14, 243-246, 287, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Студентська, буд. 5/4, м. Харків, 61024, ) про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дати проголошення (підписання). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.082022р.

Суддя Д.В. Григоров