Справа № 300/6057/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6057/21 пров. № А/857/8963/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Курильця А.Р., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Главач І.А., час проголошення рішення 11 год 48 хв у м. Івано-Франківську, повний текст рішення складено 09.05.2022) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мангушський відділ державної виконавчої служби у Маріупольському районі Східно-Донецької області міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила скасувати вимогу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач) про сплату боргу (недоїмки) №Ф-56769-51 від 22.02.2021 та зобов`язати відповідача привести індивідуальну картку платника податків ОСОБА_1 у відповідність з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі №300/3546/20, а також відкликати з виконання оспорювану вимогу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що станом на 01.07.2021 оспорювана вимога є скасованою. 11.09.2021 позивач звернулася до відповідача з листом, в якому просила скасувати вимогу та дані про внесення відповідної інформації про таке рішення до інтегрованої автоматизованої інформаційно-аналітичної системи та анулювання боргу, проте позивачу було відмовлено у задоволенні звернення. Судовим рішенням, на яке покликається позивач, не зобов`язано відповідача до внесення змін чи видалення з ІКП нарахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), що в подальшому слугувало підставою для формування оспорюваної вимоги. Тобто, судовим рішенням скасовано вимогу, а не нарахування, що відображені в ІКП, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави для внесення змін до автоматичних нарахувань по єдиному внеску

Позивач не скористалась правом подачі відзиву на апеляційну скаргу. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 у період з 25.01.2012 по 17.04.2018 була зареєстрована у податковому органі м. Амвросіївка Донецької області, що підтверджується копією витягу серії АБ №325621 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, територія якої на теперішній час є тимчасово окупованою.

17.04.2018 перереєстрована як ФОП у м. Калуш Івано-Франківської області, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

19.11.2020 позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-56769-51 від 13.11.2020 зі сплати ЄСВ, яка станом на 31.10.2020 становить 23324,53 грн, з них 4217,19 грн - недоїмки, 1190,19 грн - штрафу, 17917,16 грн - пені.

Вважаючи вимогу №Ф-56769-51 від 13.11.2020 протиправною, позивач звернулася до суду з вимогою про її скасування.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі №300/3546/20, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду позов було задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу №Ф-56769-51 від 13.11.2020 на суму 23324,53 грн.

У подальшому, 22.02.2021 контролюючий орган сформував наступну (другу) вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-56769-21 щодо оплати позивачем заборгованості зі сплати ЄСВ на загальну суму 23262,53 грн, яка містила в собі також суму боргу в розмірі 19912,68 грн, визначену скасованою вимогою від 13.11.2020.

Вважаючи оспорювану вимогу протиправною, позивач звернулася до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі №300/3546/20 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу від 13.11.2020 №Ф-56769-51 щодо суми 23324,53 грн (в тому числі недоїмки - 4217,19 грн, штрафу - 1190,19 грн та пені - 17917,16 грн) зі сплати ЄСВ, тому є всі підстави для вчинення відповідачем дій щодо коригування показників інтегрованої картки платника з метою відображення дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10.06.2016 набрав чинності Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України за №422 (далі - Порядок №422).

Відповідно до пункту 2 Розділу I Порядку №422, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно пункту 3 Розділу I Порядку № 422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Пунктом 4 Розділу I означеного Порядку визначено, що відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. За змістом пункту 2 Глави 1 Розділу II Порядку № 422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 1 Глави 1 Розділу III Порядку № 422 передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Тобто, у картках особових рахунків відображається повна хронологія нарахувань податкових зобов`язань, їх сплата тощо.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямками роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямками роботи готується коригуючий документ, з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

При цьому, пунктом 5 розділу I Порядку № 422 передбачено, що у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Таким чином, аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників ІКП у ручному режимі у разі необхідності.

Відсутність відповідних коригувань у картці позивача призводить до негативних наслідків для нього, що потребує вжиття ефективних заходів захисту, в тому числі, в судовому порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові від 25.03.2020 по справі №826/9288/18 зазначив, що аналіз положень пунктів 1, 2 розділу 2 Порядку №422 свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №825/999/17, від 26.02.2019 по справі №805/4374/15-а.

Отже, враховуючи те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі №300/3546/20, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду позовні вимоги були задоволені повністю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для вчинення відповідачем дій щодо коригування показників інтегрованої картки платника задля відображення дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Щодо скасування оспорюваної вимоги та нарахування пені за несплату ЄСВ на загальну суму 23262,53 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з квітня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрована у податковій Івано-Франківській області м. Калуш, підприємницька діяльність якої припинена за власним рішенням, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру від 08.12.2020.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014, який набрав чинності 15.10.2014, у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 93 (94) такого змісту : «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення платника від виконання своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовується.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання обов`язку щодо своєчасного перерахування ЄСВ не є безумовною нормою, оскільки надання такої заяви відповідачу згідно з наведеними вище положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено у разі невиконання обов`язку, визначеного частиною другою статті шостої цього Закону, щодо своєчасної та в повному обсязі сплати ЄСВ, а не в разі звільнення платника ЄСВ від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зазначеного обов`язку.

З огляду на дію абзацу 3 пункту 94 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються, а отже, позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду першої інстанції, що оспорювана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів критично оцінює викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та зазначає, що зі змісту облікової картки позивача встановлено відсутність відповідних коригувань у картці платника податків на виконання судового рішення, внаслідок чого, такі не можуть братися судом до уваги.

До того ж, позицію відповідача про те, що скасування податкової вимоги не є підставою для внесення змін до інтегрованої картки колегія суддів вважає недобросовісною, оскільки така поведінка зумовлює систематичне виникнення однорідних спірних відносин, у яких позивач змушений неодноразово звертатись до суду за захистом його прав від рішень податкового органу з одного й того ж предмету.

Крім того колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що правовідносини тотожні тим, що розглядаються у цій справі, неодноразово були предметом дослідження у численних справах по всій території України та по них сформована усталена судова практика включно з позицією Верховного Суду. Разом з тим, відповідач у цій справі у доводах своєї апеляційної скарги доводить свою позицію формально покликаючись на норми нормативно-правових актів не вдаючись до їх ґрунтовного аналізу та не звертаючи увагу на судову практику.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року по справі №300/6057/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді А. Р. Курилець
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складено 08.08.2022