Справа № 500/6073/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6073/21 пров. № А/857/8191/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Курильця А.Р., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року (ухвалене головуючим- суддею Мандзієм О.П., час ухвалення рішення 11 год 35 хв у м. Тернополі, повний текст судового рішення складено 28 квітня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС, контролюючий орган, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з неї податковий борг в сумі 21894,94 грн, в тому числі за платежем «податок на доходи фізичних осіб» (далі ПДФО) за результатами річного декларування в сумі 20223,79 грн на р/р НОМЕР_1 , код банку одержувача 37977599, МФО 899998, призначення платежу 11010500 та за платежем «військовий збір» у сумі 1671,15 грн на р/р НОМЕР_2 , код банку одержувача 37977599, МФО 899998, призначення платежу 11011001.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ГУ ДПС, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення контролюючого органу від 23.05.2019 за №3, №3 та №3.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано вимоги за позовами в одне провадження.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 у задоволенні первісного позову було відмовлено. Вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДПС за зустрічним позовом були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ГУ ДПС, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про обов`язок відповідача нараховані їй зобов`язання зі сплати ПДФО та військового збору у зв`язку з отриманням спадщини. В частині висновків суду першої інстанції про недотримання вимог податкового законодавства стосовно дотримання процедури призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки зазначає, що чинна на момент її проведення норма закону не містила умов, за яких така розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання повідомлення платнику податків. При цьому, контролюючий орган дотримався вимог ПК України в частині повідомлення ОСОБА_1 про проведення вказаної перевірки, присутність якої не є обов`язковою.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Тернопільській області 14.03.2019 було видано наказ за №517 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати ПДФО та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, який разом із повідомленням №97 від 14.03.2019 було надіслано платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вищевказані документи 15.04.2019 були повернуті на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У подальшому, контролюючим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати фізичною особою ОСОБА_1 до бюджету ПДФО за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, результати якої оформлені актом №413/19-00-13-03/ НОМЕР_3 від 05.04.2019, у ході якої встановлено, що ОСОБА_1 не подавала до Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік.

Визначення загального річного оподаткованого доходу ОСОБА_1 проводилось контролюючим органом самостійно на підставі бази даних Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області, інформації, наданою Теребовлянською державною нотаріальною конторою №1914/01-16 від 22.11.2018 про вартість успадкованого майна у 2016 році ОСОБА_1 за ознакою доходу «114» дохід, отриманий у спадок від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, у загальному розмірі 72241,27 грн.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подавала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, контролюючий орган дійшов висновку, що податкові зобов`язання за 2016 рік необхідно сплатити : з ПДФО в розмірі 13003,43 грн та з військового збору в розмірі 1083,62 грн.

Згідно висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України, що полягали у не поданні декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, п.п.164.2.10 п.164.2 ст.164, п.167.2 ст.167, п.п. «в» п.176.1 ст.176, ст.179 ПК України, внаслідок чого їй було донараховано податкові зобов`язання з ПДФО за 2016 рік в сумі 13003,43 грн, п.п.164.2.10 п.164.2 ст.164, п.167.2 ст.167, пп. «в» п.176.1 ст.176, ст.179, п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, внаслідок чого їй було донараховано податкові зобов`язання з військового збору за 2016 рік в сумі 1083,62 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, 23.05.2019 ГУ ДФС сформувало податкові повідомлення-рішення, а саме : №3, яким нараховано податкове зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 13003,43 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 3250.86 грн, №3, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн, №3, яким нараховано податкове зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1083,62 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 270,91 грн.

Реалізуючи надані законом повноваження та права, ГУ ДПС звернулося до адміністративного суду з позовною заявою про стягнення суми податкового боргу, а ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, на підставі яких такий борг було сформовано.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи повністю вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом було порушено процедуру призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки стосовно ОСОБА_1 , оскільки така була проведена та її результати оформлені до отримання відомостей про обізнаність платника щодо її проведення. Як наслідок, дійшов висновку про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, які покладені в основу вимог контролюючого органу про стягнення податкового боргу.

З урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині, що оскаржується та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Обставини, які підлягають перевірці у ході апеляційного перегляду стосуються порядку призначення та проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки відповідача, оскільки саме з цих підстав суд дійшов висновку про порушення ГУ ДПС процедури призначення та проведення такої і, як наслідок, протиправність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за її наслідками.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом п.п.191.1.1 п.191.1 ст.191, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Порядок та особливості проведення документальних невиїзних перевірок визначені у статті 79 ПК України.

Так, п.79.1 ст.79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За змістом п.79.2 ст.79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

При цьому, ПК України чітко регламентує, що лише чітке виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З матеріалів справи встановлено сам факт направлення відповідного наказу та повідомлення №97 від 14.03.2019 листом з рекомендованим повідомленням про вручення на адресу позивача, що на думку контролюючого органу надає йому підстави для початку проведення контрольного заходу, а присутність платника податків, в силу положень пункту 79.3 статті 79 ПК України, під час проведення невиїзної перевірки не є обов`язковою.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному в контексті встановлених судом першої інстанції обставин у цій справі та у взаємозв`язку із наведеними вище нормами права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначений пунктом 42.2 статті 42 ПК України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає відповідачу можливість обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків, а саме: або засобами електронного зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

При цьому у разі обрання податковим органом останнього способу надіслання поштової кореспонденції та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа такий відповідно до абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

А відтак, платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Слід звернути увагу на те, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як «вручення» та «надіслання» наказу та повідомлення в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме:

- право бути присутнім під час проведення перевірок;

- право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки- документальну виїзну.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.08.2019 по справі №520/8681/18.

Також слід зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 25.01.2015 по справі №21-425а14 сформував правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак зобов`язаний був пересвідчитись відповідно до вимог п.79.2 ст.79 ПК України про вручення платнику податків відповідного наказу про початок проведення перевірки щодо нього. Адже, відповідно до абз.2 п.79.2 ст.79 ПК України тільки виконання цих умов надає право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведена обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 по справі №826/17123/18 судова палата за результатами системного тлумачення норм права сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Як встановлено судом, ГУ ДФС України у Тернопільській області 14.03.2019 винесено наказ №517 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016. Термін перевірки визначений з 27.03.2019 тривалістю 5 робочих днів

Матеріалами справи підтверджується, що наказ №517 від 14.03.2019 та повідомлення про проведення перевірки позивача №97 від 14.03.2019 були надіслані поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке 15.04.2019 повернулось відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

За змістом встановлених в ході судового розгляду обставин, документальна невиїзна перевірка відбулась за відсутності останньої, при цьому наказ та повідомлення про проведення перевірки позивачкою не отримано, оскільки конверт повернуто на адресу відправника у зв`язку із закінченням термінів зберігання, що також підтверджується матеріалами справи.

При вирішенні спорів щодо правомірності проведення контрольного заходу обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на останнього, що прямо випливає із положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що до початку проведення контрольного заходу, у нього була наявна інформація про вручення у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, копії наказу про проведення перевірки та повідомлення, адже в матеріалах справи відсутні документи, які б засвідчили факт отримання відповідного наказу платником податків, або надходження від пошти відповідного повідомлення про вручення із зазначенням причини невручення поштового конверта, в якому знаходився наказ, чи інші належні докази саме до початку проведення відповідної перевірки, з приводу правомірності якої виник спір, як того вимагає імперативна норма пункту 79.2 статті 79 ПК України, що є законодавчо закріпленою передумовою проведення позапланової невиїзної перевірки.

Суд першої інстанції вірно встановив, що на момент повернення вказаного поштового відправлення перевірка вже була завершена та за її результатами складено акт №413/19-00-13-03/ НОМЕР_3 від 05.04.2019.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє податковий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Невиконання відповідачем вимог п.79.2 ст.79 ПК України дає підстави для висновку про незаконність проведення контролюючим органом перевірки та відсутність правових наслідків такої.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06.02.2020 по справі №821/543/16, від 12.08.2020 по справі №160/2116/19.

Крім цього, згідно п.86.7 ст.86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

ГУ ДПС до відзиву в підтвердження скерування копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмового повідомлення про її проведення подано клопотання про долучення додаткових доказів, а саме копії рекомендованого повідомлення про вручення, згідно яких встановлено, що позивачем не було отримано ні копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмового повідомлення про її проведення, оскільки такі повернуті з відмітною «за закінченням встановленого строку зберігання».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформулювала висновок, відповідно до якого у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава). При цьому абз.2 п.79.2 ст.79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процедурні порушення, допущені податковим органом під час призначення та/або проведення перевірки, можуть бути самостійною і достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, якщо вони мають грубий характер і істотно порушують права платника податків.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягають першочерговому дослідженню.

При цьому, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

У цьому аспекті варто зазначити, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки.

У ще одній палатній справі №520/8836/18 окрім наведених, Верховний Суд у постанові від 22.09.2020 обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: "перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом" та "встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання".

Відтак, за встановлених обставин неправомірності проведеної перевірки ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність прийнятих за наслідками перевірки оспорюваних податкових повідомлень-рішень критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскаржуване судове рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року по справі №500/6073/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді А. Р. Курилець
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 08.08.2022