Справа № 620/7186/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року Справа № 620/7186/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 04.07.2017;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 04.07.2017 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період роботи з 01.01.2016 по 04.07.2017, а саме за період затримки розрахунку починаючи з 04.08.2017 по 23.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/8721/20 Відповідачем 23.03.2021 було здійснено виплату індексації за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 у розмірі 1 196,11 грн з використанням базового місяця січня 2016, замість вірного січня 2008 року, чим порушено вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Також, на переконання Позивача, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації, Відповідач повинен виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і, відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Разом з тим, суд вказав, що оскільки останнє підвищення окладу Позивача за посадою до березня 2018 року відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації його грошового забезпечення має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги щодо виплати Позивачу компенсації втрати частини доходу, суд зазначив, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

При цьому, суд зазначив, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Приходячи до таких висновків, суд застосував практику Верховного Суду, зокрема у справах №№ 810/1092/17, 240/11882/19, 240/6583/20.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на роз`яснення Департаменту стратегічного розвитку Міністерства соціальної політики України від 23.08.2021 № 259/10/136-12 та Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 № 774/13/84-13, які на переконання Апелянта, суд безпідставно не прийняв до уваги.

Крім того, Апелянт стверджує, що Позивачем вже заявлялися позовні вимоги, які є тотожними тим, що заявлені в цій справі, у справі № 640/8721/20, які були задоволені судом і відповідне судове рішення від 21.09.2020 набрало законної сили і вже виконано Військовою частиною.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2022 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. У строки, установлені судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.08.2015.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2017 № 132 по стройовій частині ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

При звільненні з військової служби з позивачем не було проведено остаточного розрахунку.

За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2, а саме за період з 01.01.2016 по 04.07.2017, Позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

У зв`язку з чим Позивач звернувся до суду та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 640/8721/20 позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 з урахуванням виплачених сум,- задоволено.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідачем 23.03.2021 було здійснено виплату індексації за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 у розмірі 1 196,11 грн з використанням базового місяця січня 2016, а не січня 2008 року.

Позивач, отримавши розрахунковий лист Відповідача за березень 2021, 28.05.2021 звернувся до військової частини із заявою щодо проведення перерахунку та виплати індексації із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - базового січня 2008 року.

На вказану заяву в/ч НОМЕР_2 надала відповідь від 15.06.2021 в якій вказала, що рішення суду у справі № 640/8721/20 виконано в повному обсязі. Додатково вказано, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

8. Позивач, вважаючи протиправними такі дії Відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

10. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо не нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 та зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 04.07.2017 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

У частині першій статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

11. Щодо позовних вимог щодо зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період роботи з 01.01.2016 по 04.07.2017, а саме за період затримки розрахунку починаючи з 04.08.2017 по 23.03.2021.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закону № 1282-ХІІ), «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078), постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 1 Закону № 2011-ХІІ закріплено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: грошовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 6 статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ч. 2, ч. 6 ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно зі ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком № 1078.

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України № 491-IV «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У статті 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладено обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

13. При цьому, індексація є складовою заробітної плати та в разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

14. Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

15. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

16. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

17. При цьому, основною умовою для виплати громадянину передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

18. Крім того, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

19. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у справах №№ 336/4675/17, 523/1124/17, 521/940/17, 264/6796/16-а.

20. З огляду на викладене, перевіряючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період роботи з 01.01.2016 по 04.07.2017, а саме за період затримки розрахунку починаючи з 04.08.2017 по 23.03.2021, колегія суддів зазначає наступне.

21. Так, ураховуючи наявність факту невчасної виплати індексації грошового забезпечення Позивачу за період з 01.01.2016 по 04.07.2017, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати відповідної індексації грошового забезпечення.

22. Отже, при вирішенні зазначених позовних вимог, суд правильно та повно встановив обставини справи, дотримався норм матеріального і процесуального права, тому в цій частині рішення суду, відповідно до ст. 316 КАС України, підлягає залишенню без змін.

23. Перевіряючи рішення суду першої інстанції у частині щодо задоволенні інших позовних вимог (про визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо не нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 та зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 04.07.2017 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року), апеляційний суд зазначає наступне.

24. Так, системний аналіз вищевикладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

25. При цьому, саме наведені вище норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

26. Водночас, наявність у КАС України таких спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Тобто, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

27. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи.

28. При цьому, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

29. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів установила, що згідно з позовною заявою ОСОБА_1 у цій справі підставами звернення до суду стало здійснення при виконанні рішення суду у справі № 640/8721/20 індексації грошового забезпечення Позивача за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 з використанням базового місяця січня 2016 року, а не січня 2008 року.

30. При цьому, фактично доводи позовної заяви в цій справі у частині вказаних вище позовних вимог зводяться саме до оскарження Позивачем дій Відповідача при виконанні зазначеного судового рішення.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

31. Тож, фактично спір щодо нарахування та виплати Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у справі № 640/8721/20, але на стадії виконання рішення суду під час його практичної реалізації.

32. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

33. Отже, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи в частині вказаних позовних вимог було неповно встановлено обставини справи, межі позовних вимог, предмет спору та підстави позову і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

34. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

35. Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

36. Враховуючи викладене та приймаючи, відповідно до ст. 242 КАС України, до уваги правові висновки Верховного Суду, наведені у вищезазначених справах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України підлягає задоволенню частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року в частині щодо задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 із застосуванням базового місяця січня 2008 року - скасуванню, провадження у справі в цій частині позовних вимог - закриттю. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року в частині щодо задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 із застосуванням базового місяця січня 2008 року - скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 04.07.2017 із застосуванням базового місяця січня 2008 року - закрити.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 09 серпня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Н.В. Безименна

О.В. Карпушова