Справа № 522/5470/22
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/5470/22
Провадження №2-а/522/187/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 ерпня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 220 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути Україну у термін до 13.05.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 220 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути Україну у термін до 13.05.2022 року.

В обґрунтування позовної заяви відзначено, що 11.04.1983 році Позивач народився в м. Уфа Башкирської АРСР в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після досягнення 3-місячного віку батьки Позивача переїхали на постійне місце проживання до АДРЕСА_1 .

13.10.2018 року Позивач в`їхав на територію України та виявив намір прийняти громадянство України та подав до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС України в Хрсонській області зобов`язання припинити іноземне громадянство та заяву про набуття громадянства України. Однак Позивачу було відмовлено в оформленні документів для реєстрації громадянства України. 14 січня 2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі № 776/600/19 заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено та встановлено факт проживання на території України до 24.08.1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у Позивача народилась донька ОСОБА_4 від цивільного шлюбу з ОСОБА_5 . В графі батько записано ОСОБА_6 , а не Позивача, оскільки із спільних міркувань вирішили, що спочатку ОСОБА_2 отримає громадянство України, а потім вже змінять актовий запис спільної дитини, в зв`язку з тим, що Україна визнала Російську Федерацію країною агресором.

29 квітня 2022 року у відношенні Позивача ГУ ДМС України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 008016 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 008082 та стягнуто штраф в розмірі 3400,00 гривень. Також винесено Рішення № 220 від 29.04.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства у термін до 13.05.2022 року.

Позивач вважає, рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно складено протиправно, є необгрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте без дослідження та вивчення обставин справи, які мають значення для її вирішення. Можливість скористатись правовою допомогою співробітниками міграційної служби роз`яснено не було, які документи складались відносно Позивача не було роз`яснено.

Ухвалою суду від 11 травня 2022 року адміністративний позов залишено без руху.

10 червня 2022 року від Позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 11 травня 2022 року, чим і усунуті зазначені в ухвалі суду від 11 травня 2022 року недоліки.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

До суду 20.06.2022 року надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не вчинив жодних дій для легалізації власного становища в Україні.

06 липня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшли пояснення.

08 серпня 2022 року від ОСОБА_7 до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів по справі. Просив їх врахувати під час винесення рішення. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, розглянути справу за його відсутності.

08 серпня 2022 ркоу від представника ГУ ДМС України до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на обізнаність учасників справи із часом, датою та місцем розгляду справи та враховуючи те, що не явка учасників справи не перешкоджає її розгляду, суд розглянув справу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що співробітником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 08.04.2022, під час проведення оперативно-профілактичних заходів по вул. Преображенська у м. Одесі, виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та запрошено останнього до приміщення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса.

В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень та інформації з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (далі система Аркан) встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув на територію України 13.10.2018 легально, через КПП «Хутір Михайлівський» митного поста «Дружба» за паспортним документом громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон НОМЕР_1 терміном дії з 21.04.2016 до 21.04.2026 року.

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Постійного місця проживання та законного джерела існування, у останнього не має.

Водночас встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Станом на 29.04.2022 року позивач - громадянин Російського Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України перебуває незаконно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім того, санкція ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає наступне: що за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 29.04.2022 року стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008016 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 29.04.2022 року ПН МОД № 008082 притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на виїзд іноземних громадян або осіб без громадянства за межі України не обмежено.

Позивач - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, з заявою не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє.

Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу. Чи звертався позивач громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 до посольства своєї країни в Україні та чи повідомляв про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу, не відомо.

Проте, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2018 року по теперішній час, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Таким чином, позивач - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 починаючи з 2018 року по теперішній час, не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 29.04.2022 прийняте рішення № 220 про примусове повернення в країну походження громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 13.05.2022 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 29.04.2022 року прийнято рішення № 220 про примусове повернення в країну походження громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно інформації Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (далі система Аркан) громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 17.06.2022 у визначений термін з території України, не виїхав.

Враховуючи викладене, рішення про примусове повернення в країну громадянського походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Зміст усіх матеріалів особової справи були роз`яснені позивачу відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» з особою, яка не розуміє державної мови, працівник державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

З урахуванням всього вищенаведеного, суд вбачає, що на всіх етапах підготовки матеріалів про примусове повернення позивачу неодноразово був запропонований перекладач та всі дії співробітників ГУ ДМС в Одеській області були роз`ясненні відповідачу зрозумілою йому мовою.

Також, позивачу доведена інформація про можливість звернення до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, та про те, що рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області позивач може оскаржити в судовому порядку.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлені засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства, а саме іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами країни, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані «похідні повноваження».

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції.

За таких обставин, суд вважає, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області правомірно винесено рішення про примусове повернення позивача в країну походження, та надано докази такої правомірності з посиланнями на конкретні норми чинного законодавства.

Суд зазначає, що в першу чергу особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Крім того, процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» загрози національній безпеці явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» національна безпека захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз. Таким чином, відповідач перебуваючи на території України неодноразово порушував вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вчиняв дії, які є потенційною загрозою підриву національної безпеки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тому, на переконання суду, обгрунтованим є те, що після закінчення терміну перебування в Україні, реалізуючи принцип «ефективного засобу» послідовним є прийняття рішення відповідачем про примусове повернення в країну походження, а відтак, спірне рішення повинно оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності.

Такий принцип відображено у ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що Позивач звертаючись з позовом зазначав, що у нього є спільна донька з ОСОБА_5 та на час розгляду справи в Київському районному суді м. Одеси розглядається цивільна справа про визнання батьківства на підтвердження чого до матеріалів справи додано копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28.06.2022 року по справі № 947/10277/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , за учапстю третіх осіб Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства.

Як вже зазначалося вище позивач не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України з заявою для добровільного повернення або оформлення документів для легального перебування на території України, а чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Суд зазначає, що факти легального в`їзду на територію України у малолітньому віці з сім`єю, наявністю малотньої доньки (в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 по справі № 947/10277/22) не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях. При цьому, суд вважає зазначити, що, зважаючи на наявність цих обставин, як законних підстав залишення та подальшого перебування на території України після звернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання з вказаних підстав, він матиме змогу легально перебувати на території України, не порушуючи, при цьому норм міграційного законодавства.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення № 220 від 29.04.2022 року про примусове повернення в країну походження стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , прийняте з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства, а тому позовна заява має бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 220 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути Україну у термін до 13.05.2022 року залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чернявська Л.М.