Справа № 380/11801/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/11801/20 пров. № А/857/8039/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення середнього грошового забезпечення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Сидор Н.Т.

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 100000 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 100000 грн.

Рішення мотивоване тим, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні з позивачем здійснено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року, не може бути застосоване до правовідносин, які виникають під час проходження військової служби в органах і підрозділах Служби Безпеки України, оскільки такі правовідносини регулюються спеціальними нормами. Також звертає увагу на невірне обчислення судом та позивачем кількості днів заборгованості та суми, яка не була виплачена йому на день звільнення 30.10.2018. Зазначає, що здійснення виплат було можливе лише при умові, коли регіональний орган безпеки мав реальну можливість для його виконання, а саме, після надходження коштів на виплату.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо доводів апелянта та просив залишити рішення суду без змін.

В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області від 30.10.2018 №698-ОС ОСОБА_1 виключено з списків особового складу Управління з 30.10.2018.

Станом на день прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 та виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, зокрема:

-одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 197754,15 грн виплачено 07.02.2019;

- компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 31305,04 грн виплачено 22.12.2018 та у розмірі 17555,78 грн - 23.08.2019.

Окрім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 у справі № 380/3946/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016 - 2018 роки. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби - 27.10.2018.

На виконання вказаного рішення Управлінням Служби безпеки України у Львівській області 16.11.2020 перераховано позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, в сумі 22 148,46 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача.

Позивач, стверджуючи, що має право на отримання грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся з цим позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом із тим, відповідними спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавців за несвоєчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що фактично позбавляє таких осіб гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Закріплені у ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі №823/1023/16.

Зважаючи на приписи частини другої статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу грошове забезпечення у повному обсязі у день виключення зі списків особового складу Управління 30.10.2018, проте остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 16.11.2020.

Оскільки відповідачем не проведено своєчасний та повний розрахунок з позивачем при звільненні з військової служби у встановлені строки, чим допущено протиправну бездіяльність, тому відповідно до статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, відповідно до інформації щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення підполковника ОСОБА_1 за період з 01.08.2018 по 30.09.2018 розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням (30 жовтня 2018 року) становив 35038,90 грн.

Кількість календарних днів за серпень-вересень 2018 року становить 61 день.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням (серпень-вересень 2018 року) складає 574,41 грн (35038,90 грн/61 день).

Період за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку саме з 31.10.2018 по 15.11.2020 становить 747 календарних днів.

Таким чином, середнє грошове забезпечення, яке підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, становить 429 084,27 грн (574,41 грн х 7- календарний день).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 Кодексу законів про працю України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Як підтверджується матеріалами справи, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав: 287 952,05 грн (100%), з яких:

- грошове забезпечення за жовтень 2018 року (в т.ч. преміювання за вересень 2018 року) 15563,59 грн, преміювання за жовтень 2018 року - 613,55 грн, що разом складає 16 177,14 грн (5,62%) - виплачено позивачу при звільненні;

-компенсація вартості за неотримане грошове майно 48 860,82 грн, одноразова грошова допомога при звільненні 200 765,63 грн, грошова компенсація за неотримані дні додаткової відпустки 22 148,46, що разом складає 271 774,91 грн (94,38%) - виплачено позивачу поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 404 969,73 грн (94,38% від 429 084,27 грн).

Разом з тим, оскільки позивачем у позовній заяві визначено розмір відповідальності відповідача за прострочення виплати належних платежів при звільненні позивача у сумі 100000,00 грн, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 100000 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі №380/11801/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 09.08.2022.