Справа № 480/7596/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2022 року Справа № 480/7596/21
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:
Разом з клопотанням про усунення недоліків позовну заяву було подано позивачем 07.02.2022р.
Відповідно до ухвали суду від 14.02.2022р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
13.06.2022р. позивач подав до суду відповідь на відзив в якому зазначає свою позицію щодо звільнення його без вручення попередження про наступне звільнення, щодо незапропонування жодної вакантної посади, щодо звільнення неуповноваженою особою щодо звільнення під час перебування у щорічній основній відпустці, щодо вимог про поновлення на діючій посаді, а не на посаді з якої позивача було звільнено.
30.06.2022р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить:
01.08.2022р. позивачем подано заяву про забезпечення позовних вимог.
Відповідно до ухвали суду від 03.08.2022р. у забезпеченні позову було відмовлено.
04.08.2022р. до суду надійшли письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог.
Крім цього, 04.08.2022р. до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи в загальному провадженні з викликом сторін.
Відповідно до ухвали суду від 05.08.2022р. відповідачу-2 було відмовлено у задоволенні даної заяви у зв"язку з її необґрунтованістю.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне:
Як4 свідчить з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 5-0 від 20.08.2019 був призначений на посаду начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у порядку переведення з посади начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Сумській області.
В подальшому, на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби в Сумській області від 06.02.2020 №224 Про проведення перевірки робочою групою проведено перевірку з окремих питань, а саме законності складення проектів протоколів доцільності звернення до суду з адміністративними позовами за 2019 р., поданих 28.01.2020 управлінням правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби в Сумській області до сектору з питань запобігання та виявлення корупції на візування, про що складено акт від 05.03.2020 №75/18-28-14-13.
За результатами висновків акту перевірки від 05.03.2020 завідувачем сектору з питань запобігання та виявлення корупції було подано до в.о. керівника начальника ГУ ДПС в Сумській області в Сумській області доповідну записку від 05.03.2020 №76/18-28-14-09 про порушення дисциплінарного провадження відносно начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області ОСОБА_1 за перевищення ним службових повноважень.
В.о. начальника ГУ ДПС в Сумській області підписано доручення від 05.03.2020 №14/18-28-01-01-17/Д відповідно до якого на підставі доповідної записки від 05.03.2020 №7618-28-14-09 було вирішено порушити дисциплінарне провадження відносно позивача та передати матеріали перевірки до Дисциплінарної комісії ГУ ДПС в Сумській області для провадження встановлених перевіркою порушень та здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого ним дисциплінарного проступку.
Наказом Головного управління Державної податкової служби в Сумській області від 17.03.2020 №16-дс Про порушення дисциплінарного провадження (далі наказ від 17.03.2020 №16-дс) було порушено з 17.03.2020 дисциплінарне провадження відносно позивача на підставі доручення в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби в Сумській області від 05.03.2020 №14/18-28-01-01-17/Д до доповідної записки завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_2 від 05.03.2020 №76/18-28-14-09, на час здійснення дисциплінарного провадження було відсторонено позивача від виконання посадових обов`язків начальника управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби в Сумській області (п.2 наказу), з метою запобігання вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів усунено від візування даного наказу начальника управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби в Сумській області ОСОБА_1 або особу, яка виконує обов`язки начальника управління правового забезпечення (п.3 наказу).
Наказом від 20.03.2020 №19-дс було внесено зміни до наказу Головного управління Державної податкової служби в Сумській області від 17.03.2020 №16-дс Про порушення дисциплінарного провадження, п. 2 якого викладено в наступній редакції, а саме на час здійснення дисциплінарного провадження відсторонити від виконання посадових обов`язків начальника управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби в Сумській області ОСОБА_3 без збереження заробітної плати.
07.04.2020 було складено Дисциплінарною комісією подання №136/18-28-14-09, на підставі якого наказом №62-о від 09.04.2020 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади.
Як зазначено в наказі №62-о від 09.04.2020 підставою для звільнення позивача із займаної посади зазначено порушення позивачем п.п. 2.5.1.1, 2.5.1.2, 2.5.1.3, 2.5.1.7 пункту 2.5 розділу 2 Порядку організації роботи органів ДПС під час підготовки та супроводження справ у судах, затвердженого наказом ДПС України від 17.10.2019 №124, процедури 1.110.1 функції 1.110 Положення про управління правового забезпечення ГУ ДПС, затвердженого наказом ГУ ДПС від 20.12.2019 №718, ч. 2 ст.1, п.п. 6.7 ч. 1 ст. 8 Закону, а саме у діях начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області ОСОБА_1 встановлений дисциплінарний проступок, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону перевищення службових повноважень, яке не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, а саме одноосібне та безпідставне прийняття рішення про ведення від імені Головного управління ДПС у Сумській області позовної роботи по стягненню податкового боргу без створення відповідної комісії та без проведення її засідань, а також перевищення повноважень, що полягає у перекладанні обов`язку управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області звертатись під час ведення позовної роботи по стягненню податкового боргу до підрозділу фінансово-бухгалтерського забезпечення із службовими листами про сплату судового збору на управління по роботі з податковим боргом, при тому, що питання щодо звернення до суду та сплати судового збору вирішується виключно Комісією, і тільки після того, як юридичний підрозділ опрацює та визнає такі матеріали достатніми для звернення до суду.
Враховуючи зазначене, на підставі подання Дисциплінарної комісії ГУ ДПС в Сумській області від 07.04.2020 №136/18-28-14-09, акту про ненадання пояснень від 09.04.2020 №203/18-28-01-32, наказом №62-о від 09.04.2020 було припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області ОСОБА_1 09.04.2020 згідно п. 7 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч.1, ч. 5 ст. 66, п.4 ч.1 ст. 87 Закону України Про державну службу.
Вищезазначені Накази було оскаржено позивачем в судовому порядку.
Відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі №480/1857/20 (яке було залишено без змін судом апеляційної інстанції) позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Сумській області №62-0 від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (м.Суми, вул..Іллінська, 13,і.к. 43144399). Стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області (м.Суми, вул..Іллінська, 13,і.к. 43144399) на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 147397,25 грн. При цьому, при підрахунку заробітної плати, яка належить до стягнення суд виходив з даних наведених у довідці наданій відповідачем до матеріалів справи згідно якої середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передували звільненню складає 596,75 грн.
В подальшому (на наступний день після прийняття судом рішення у справі №480/1857/20) - 07 квітня 2021 року позивачу було вручено попередження про наступне звільнення від 07.04.2021 (копія в справі).
Як зазначає позивач, з даним попередженням він не погодився, оскільки на переконання позивача, його було складено з численними порушеннями, та надав письмові заперечення до нього від 07.04.2021 та попросив усунути допущені порушення.
Проте, як вказує позивач, відповідач не лише не усунув допущені порушення а і 09 липня 2021 року вручив ОСОБА_1 наказ № 41-о від 11.05.2021 Про звільнення та наказ № 42-о від 02.07.2021 Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 № 41-о якими звільнив ОСОБА_1 із займаної посади.
Позивач вважає, що відповідачем ГУ ДПС у Сумській області (і.к. 43144399) було порушено процедуру та підстави прийняття рішення, не враховано фактичних обставин та порушено ряд нормативно-правових актів, які є підставою для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області № 41-о від 11.05.2021 із змінами внесеними наказом № 42-о від 02.07.2021.
Так, позивач при розгляді даної справи в обґрунтування позовних вимог посилається на наступне:
- позивач стверджує, що його було звільнено без вручення попередження про наступне звільнення. Так, позивач не заперечує, що йому було вручено попередження про звільнення 07.04.2021р., однак звертає увагу суду на тре, що дане попередження не є офіційним документом Відповідача, адже підписано не уповноваженою особою, оскільки згідно даних офіційного відкритого реєстру Міністерства юстиції України-Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а саме витягу від 07.04.2021 єдиним керівником значиться ОСОБА_4 . Відповідно, єдиною посадовою особою уповноваженою на складання, підписання та вручення попередження про наступне звільнення, на переконання позивача, був ОСОБА_4 . Проте, попередження про наступне звільнення складено, підписано та вручено ОСОБА_5
- позивач звертає увагу суду на те, що при звільненні йому не запропонували жодної вакантної посади, що є порушенням ст.49-2 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що "Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Позивач просить суд врахувати, що згідно штатного розпису та організаційної структури Головного управління ДПС у Сумській області (і.к.43995469) із змінами внесеними № 2 від 19.03.2021 станом на дату вручення ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення, та в подальшому, існували вакантні посади рівнозначні посаді позивача - зокрема начальника управління супроводження судових справ (посада була укомплектована лише на період карантину, на постійній основі вона вакантна), а також посада начальника управління податкового адміністрування фізичних осіб. Також були вакантні і інші посади, як приклад завідувача юридичного сектору, завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції та декілька посад начальників відділів у складі управлінь. Також були вакантні посади головних державних ревізорів-інспекторів і т.д.
- крім цього, позивач стверджує, що його було звільнено не уповноваженою особою, посилаючись також на те, що Наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 №41- о, який було підписано ОСОБА_5 тоді як згідно даних офіційного відкритого реєстру Міністерства юстиції України - Сдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а саме витягу від 02.07.2021, єдиним керівником значиться ОСОБА_4 .
- також , позивач стверджує про те, що його звільнення відбулося під час перебування ОСОБА_1 у щорічній основній відпустці. Так, позивач звертає увагу суду на те, що 25 червня 2021 року він звернувся до Відповідача із двома заявами від 24.06.2021 в яких просив надати йому частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 02 та 03 календарних днів відповідно, з 05.07.2021. На заяву ОСОБА_1 було видано наказ № 16-в від 01.07.2021, яким позивачу було надано зазначену відпустку але лише 4 дні з 05.07.2021 по 08.07.2021, а не по 09.07.2021 включно як зазначав ОСОБА_1 в заявах.
При цьому, позивач стверджує, що відпустка мала тривати до 09.07.2021р. і , відповідно, відповідач не мав права приймати Наказ про його звільнення саме 09.07.2021р. При цьому, позивач посилається на положення ст.З Закону України Про відпустки: За бажанням працівника у разі його звільнення йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки . Позивач звертає увагу суду на те, що враховуючи положення даної норми, звільнення ОСОБА_1 мало відбутися 08.07.2021 а не 09.07.2021, адже відповідно до наказу № 16-в від 01.07.2021 останній день відпустки зазначено 08.07.2021, а відповідно до ст.З Закону України Про відпустки: За бажанням працівника у разі його звільнення йому мас бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі с останній день відпустки . Враховуючи що 09.07.2021 в позивача був робочий день то відповідно, як стверджує позивач, Відповідач продовжив трудовий договір. Відповідно, на переконання позивача, подальше звільнення може відбуватися виключно знову з дотримання вимог ст.87 Закону України Про державну службу, тобто з врученням попередження про наступне звільнення від 09.07.2021 і в наступні дати.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Як свідчить з матеріалів справи, позивачу 07.04.21 було вручено письмове попередження про те, що на підставі пункту 11 частини першої статті 87 ЗУ «Про державну службу», не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту ознайомлення його з даним попередженням, позивача буде звільнено з посади начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області.
Позивач ознайомився з даним попередженням 07.04.21, про що свідчить його підпис та особистий напис на попередженні. (а.с.12) .
Твердження позивача, що єдиною посадовою особою уповноваженою на складання, підписання та вручення йому попередження був ОСОБА_4 спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до абз. 4 п.17 Порядку №1074 Головою комісії з припинення територіального органу призначається керівник або заступник керівника такого органу, який затверджує її персональний склад.
Отже, Полив`яний О. визначений Головою Комісії з ліквідації ГУ ДПС у Сумській області відповідно до вимог Порядку №1074.
Відповідно до п.п.4) п.21 Порядку №1074 «Голова комісії забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи.»
Таким чином, повноваження попереджати працівників про наступне звільнення та звільняти має виключно Голова комісії. В даному випадку попередження позивачу підписав уповноважений на те Полив`яний О.
Таким чином, станом на 07.04.21 та 02.07.2021 ОСОБА_6 виконував обов`язки начальника ГУ ДПС у Сумській області (Відповідач 1) та одночасно займав посаду заступника начальника ГУ ДПС у Сумській області (Відповідача 2), однак ОСОБА_4 не мав повноважень на попередження та звільнення працівників Відповідача 1.
Крім того, посилання позивача на п.7 ч.І ст.2 ЗУ «Про державну службу» в даному випадку є недоречним, оскільки повноваження попереджати і звільняти працівників під час ліквідації державного органу покладено не на суб`єкта призначення, а на Голову Комісії (п.п.4) п.21 Порядку №1074).
Твердження позивача про неможливість ідентифікувати попередження спростовується абзацом 5 сторінки 1 позовної заяви, де він сам вказує, що 07.04.21 йому вручено попередження про наступне вивільнення від 07.04.21. Також, позивач сам надав суду копію зазначеного попередження, в якому чітко вказане прізвище та посада позивача, дата вручення та підстави. ГУ ДПС у Сумській області підтверджує, що саме це попередження згадується в оскаржуваному наказі.
Щодо непропонування жодної вакантної посади слід зазначити наступне:
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом № 889-VIII.
Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
З аналізу норм Закону № 889-VIII слідує, що стаття 87, яка врегульовує питання щодо припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, декілька разів зазнавала змін.
Так, Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 25 вересня 2019 року) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Крім того, Законом № 113-IX внесено зміни до КЗпП України, а саме статтю 40 доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».
У подальшому, Законом № 440-IX частину третю статті 87 Закону № 889-VIII доповнено новим абзацом першим такого змісту: « 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
Наказом №41-о від 11.05.2021 із змінами внесеними наказом №42 від 02.07.2021 ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з ліквідацією згідно п.1-1 ч.І ст.87 Закону України «Про державну службу».
На час прийняття зазначеного Наказу норма ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" також зазнала змін (Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" від 23.02.2021р.) і передбачала, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої ст.87 ЗУ «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Враховуючи вище наведене нормами чинного законодавства встановлено, що обов`язок надання пропозиції іншої посади державної служби виникає у суб`єкта призначення в разі звільнення державного службовця з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Щодо звільнення неуповноваженою особою, суд зазначає наступне:
Наказом від 14.05.2021 №510 «Про втрату чинності наказу ДПС» визнано таким що втратив чинність наказ ДПС від 26.04.2021 №456 «Про тимчасове призначення Голови комісії з ліквідації». Отже, згідно зазначеного наказу з Ю.Мельника знято повноваження Голови Комісії, а Полив`яний О. з 14.05.2021 продовжив здійснювати свої повноваження Голови Комісії (копії Наказів додані до відзиву).
Станом на 02.07.2021 Головою Комісії був Полив`яний О. Наказ від 02.07.2021 №42-0 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 №41-0» підписаний уповноваженою на те особою - Головою Комісії Полив`яним О. Даним наказом внесено зміни до первісного наказу про звільнення позивача (від 11.05.21 №41-0) в зв`язку з тим, що позивачу було надано відпустки згідно його заяв від 24.06.21.
Щодо твердження про звільнення позивача під час його перебування у щорічній основній відпустці, слід зазначити наступне:
Позивач зазначає, що на його заяви від 24.06.2021 року йому надано відпустку лише 4 дні з 05.07.2021 по 08.07.21, а не по 09.07.21 включно. Таким чином, позивач сам підтверджує, що він не перебував у відпустці станом на 09.07.2021 року. Отже твердження про звільнення позивача під час перебування у відпустці - необґрунтоване .
ГУ ДПС у Сумській області (відповідач-1) не заперечує , що позивач дійсно звертався з заявами від 24.06.2021 б/н (вх.№76/1, 77/1 від 30.06.2021) про надання відпусток за період роботи з 21.08.2019 по 09.04.2020. Однак, оскільки позивач невірно визначив період, за який він має право отримати відпустки, тому йому надано відповідь листом від 01.07.2021 № 67/1/18-28-11-01-15/ЛК, в якому роз`яснено, що наказом від 01.07.21 №16-в йому вже надано відпустку тривалістю 04 календарних дні за відпрацьований ним період з 21.08.2020 по 08.07.2021 на його заяви від 24.06.21 (копія листа додана до відзиву - а.с.160, ІІ том).
Крім того, на заяви позивача від 05.07.21 та від 06.07.2021 щодо надання відпусток йому надано лист-відповідь від 09.07.2021 №69Я/18-28-11-01-15/ЛК (а.с.157-158, ІІ том), в якому позивачу роз`яснено, що йому вже надано відпустку тривалістю 04 календарних дні за відпрацьований ним період з 21.08.2020 по 08.07.2021 на його заяви від 24.06.21. А також, що станом на 09.07.2021 (день звільнення) ним використано всі відпустки за відпрацьований час.
Зазначені обставини позивачем жодним чином не спростовано.
Позивач не повідомляє суд в своїй позовній заяві про той факт, що позивач вже використав всі дні відпусток за період з 21.08.2019 по 09.04.2020. Однак дані обставини підтверджується наказом від 02.07.2021 № 42-0 а також наступними наказами, копії яких надаються суду:
1. Наказ від 27.05.21 №12-в про надання відпустки за період з 21.08.2019 по 20.08.2020 та за період з 21.08.2020 по 20.08.2021.
2. Наказ від 25.05.21 №11-в про надання відпустки за період з 21.08.2019 по 20.08.2020.
3. Наказ від 17.05.21 №10-в про надання відпустки за період з 21.08.2019 по 20.08.2020.
4. Наказ від 30.04.2021 №9-в про надання відпустки за період з 21.08.2020 по 20.08.2021.
5. Наказ від 13.04.2021 №8-в про надання відпустки за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 з виплатою грошової допомоги у вигляді середньомісячної заробітної плати.
6. Наказ від 01.07.2021 №16-в про надання відпустки за період з 21.08.2020 по 08.07.2021.
7. Наказ від 15.06.2021 №15-в за період з 28.08.2020 по 27.08.2021 та за період з 21.08.2020 по 20.08.2021.
8. Наказ від 11.06.2021 №14-в за період з 28.08.2020 по 27.08.2021.
9. Наказ від 04.06.2021 №13-в за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 та за період з 28.08.2020 по 27.08.2021.
Перелічені вище накази підписані Головами Комісії Мельником. Ю та ОСОБА_9 . Дані накази позивачем не оскаржувались в судовому порядку, та позивач скористався відпустками згідно даних наказів та отримав грошові виплати згідно цих наказів. При цьому у позивача не виникало питання щодо повноважень посадових осіб, які дані накази підписали.
Слід також зазначити, що наказ від 01.07.2021 року №16-в (про надання відпустки позивачу тривалістю 04 календарних дні за відпрацьований період з 21.08.2020р. по 08.07.2021р.) позивач підписав без зауважень, та до суду не оскаржував.
З іншими переліченими вище наказами про відпустки позивач також ознайомлений під підпис (копії Наказів у справі).
Також позивач не підтвердив жодним доказом, що він мав право на один день відпустки більше, ніж йому надано Відповідачем 1 згідно наказу від 01.07.21 №16-в.
Таким чином, Відповідач 1 не допустив протиправних дій при наданні відпусток позивачу. Позивачем дану обставину не спростовано і будь-яких ґрунтовних аргументів не наведено та доказів на підтвердження своєї позиції не надано .
Щодо вимоги про поновлення на діючій посаді а не на посаді з якої позивач звільнений.
Суд також бере до уваги висновки Другого апеляційного адміністративного суду у справі №480/1857/20, стосовно того, що посилання позивача на практику ВСУ згідно якої при ліквідації установи працівник підлягає поновленню в новоствореній установі є безпідставним, оскільки такі обставини не є аналогічними із розглядом даної справи.
В рішенні від 06.04.2021 по справі №480/1857/20 відмовляючи в частині поновлення на посаді начальника управління супроводження судових справ Сумський окружний адміністративний суд зазначив, що «законодавством передбачено поновлення незаконно звільненого працівника на попередній роботі. При цьому суд не може перебирати на себе функції роботодавця та поновлювати позивача на посаді, на якій він не працював до звільнення. У разі прийняття наказу щодо поновлення позивача на іншій посаді, на яку позивач не був призначений в установу, в яку не був переведений в установленому порядку, така дія буде розглядатись не як «поновлення», а за правовим змістом «призначенням або переведенням» (прийняттям на роботу), що недопустимо без відповідної заяви (згоди) позивача як працівника в силу прямого припису ч.2 ст.41 Закону України «Про державну службу», якою передбачено, що переведення здійснюється роботодавцем лише за згодою держаного службовця.»
Суд зазначив, що задоволенням вказаних вимог фактично було б призначення судом позивача на нову посаду, що не належить до повноважень суду. ГУ ДПС у Сумській області погоджується з такими висновками суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець