Справа № 751/1753/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/1753/22 Суддя (судді) першої інстанції: Маслюк Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської митниці на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Новозаводського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до Чернігівської митниці, в якому просила: скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0115/10200/22 від 26.05.2022 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України, та закрити провадження у справі.

Позов обґрунтовано тим, що оскільки у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, та на даний час законодавчо не врегульоване питання щодо підтвердження витрат на транспортування, тому оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 червня 2022 року адміністративний позов - задоволено.

Скасовано постанову в справі про порушення митних правил №0115/10200/22 від 26.05.2022, винесену в. о. заступника начальника Чернігівської митниці Козюберди В.В. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 27 626 грн 04 коп, і закрито справу про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивачем не було подано жодних пояснень щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, та не включення фактичних витрат, понесених підприємством ТОВ «Глобал Транс СМ» призвело до заниження вартості товару у сумі 28 777,12 грн, тому оскаржувана постанова є правомірною.

На думку апелянта, враховуючи, що шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності спливає 27.03.2022, а з 24.02.2022 в Україні був введений воєнний стан, відтак вказані обставини унеможливили своєчасний розгляд справи про адміністративне правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що чинним законодавстом не передбачено можливості порушення суб`єктом владних повноважень строків, встановлених Митним кодексом України.

Як вказує позивач, оскільки фактичного заниження транспортних витрат з боку суб`єкта господарювання не відбулось, тому оскаржувана постанова є безпідставною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов договору купівлі-продажу №SCB/SUSED-572 від 04.10.2018 ЗАТ «Schmitz Baltic» зобов`язується передати у власність покупця уживаний транспортний засіб один, 2013 року реєстрації Schmitz, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Як наслідок, 05.12.2018, особою уповноваженою на декларування товарів ТОВ «Глобал Транс СМ», до відділу митного оформлення №5 митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС подано митну декларацію ІМ 40 ДЕ № 102230/2018/631853 на товар «Напівпричіп тентований, марка - Schmitz, номер кузова/шасі - НОМЕР_1 ».

При цьому, згідно митної декларації продавець товару - UAB Schmitz Cargobull Baltic, LT (35289, Pramones str. 7, Panevezys). Отримувач - TOB «Глобал Транс CM» (, Україна, м. Чернігів, вул. Любченка, 16).

У свою чергу, наказом ТОВ «Глобал Транс CM» №28/12-17 від 28.12.2017 затверджено калькулювання транспортних витрат при переміщенні транспортних засобів, як товару, до місця ввезення на митну територію України та/або при перевезенні цими транспортними засобами вантажу, які складаються з витрат на дизпаливо в частині витрат до митного кордону України, яка розраховуються підприємством виходячи з фактичного пробігу транспортного засобу до митного кордону та норм витрат палива, відповідно до установлених норм; сум оплати дорожніх зборів визначається на підставі фіскальних документів за проїзд на платних дорога; амортизації - визначається як сума амортизації, розрахованої з використанням прямолінійного методу, відповідно до вимог Податкового кодексу України; заробітної плати, що визначається як сума частини заробітної плати за дні виконання завдання з доставки транспортного засобу до державного кордону України (а.с.51).

Як наслідок, у відповідності до довідки ТОВ «Глобал Транс CM» від 03.12.2018 №03/12/2018 вказано витрати по доставці вищевказаного товару до державного кордону України в загальній сумі 2 490,00 грн, що складаються із витрат на дизпаливо 1 530,00 грн, зарплату водія - 420,00 грн, амортизація - 250,00 грн, оплата дорожніх зборів - 320,00 грн.

У свою чергу, згідно наказу ТОВ «Глобал Транс CM» № 309-ВМ від 25.11.2018 водія ОСОБА_2 у період з 25.11.2018 до 05.12.2018 направлено у відрядження з метою виконання автотранспортних послуг з перевезення і доставки придбаного напівпричепу, із встановленням розміру добових по Україні 370,00 грн, за межами України 2 400 грн на добу.

Відповідно до звіту використаних коштів, виданих на відрядження або під звіт понесені витрати на відрядження складають 32 803,40 грн.

У той же час, за період з 01.07.2018 до 30.06.2021 в ТОВ «Глобал Транс CM» проходила планова виїзна перевірка дотримання вимог законодавства з питань митної справи, за результатами якої складено акт від 27.09.2021 № 13/7.11-19-12/37804487.

Так, у відповідності до статей 109 - 112 Податкового кодексу України встановлено умисне порушення пункту 2 частини другої статті 52, частини другої статті 53, пункту 1 частини першої статті 289 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України ТОВ «Глобал Транс CM», в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати мита та податку на додану вартість за митною декларацією від 05.12.2018 №UA102230/2018/631853 на загальну суму 9 208,68 грн, в тому числі мита суму 2 877,71 грн та податку на додану вартість на суму 6 330,97 грн.

За вказаним фактом відносно позивача головним державним інспектором Чернігівської митниці складено протокол про порушення митних правил №0115/10200/22 від 27.01.2022 за статтею 485 МК України - дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в розмірі 9 208,68 грн під час митного оформлення товарів за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № 102230/2018/631853, шляхом надання митному органу довідки про транспортні витрати від 03.12.2018 № 03/12/2018, що містить неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості товару.

Розгляд справи про порушення митних правил призначався на 02.03.2022, потім на 10.03.2022 та у подальшому на 26.05.2022.

Як наслідок, 26 травня 2022 року в.о. заступника начальника Чернігівської митниці Козюберди В.В. винесено постанову, якою визнано позивача винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 27 626 грн 04 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 485 Митного кодексу України сплинув, та стягнення накладено поза межами строків, передбачених статтею 467 Митного кодексу України, вказане у свою чергу виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на неї адміністративного стягнення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У силу вимог статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно зі статтею 485 МК України, у даному випадку необхідно довести факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Згідно статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У апеляційній скарзі скаржник звертає увагу на те, що суд першої інстанції у відповідності до норм статті 531 Митного кодексу у оскаржуваному рішенні не наводить жодної із підстав, яка б свідчила про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення у сфері порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

У силу вимог частини третьої ст. 335 Митного кодексу України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частини першої ст. 495 Митного кодексу України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 489 Митного кодексу України що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно частини першої статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

При цьому, диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає декілька варіантів об`єктивної сторони правопорушення, і порушення, що встановлене митним органом щодо позивача (заявлення в митній декларації неправдивих відомостей) не носить триваючого характеру, оскільки є вчиненим з моменту подання відповідної декларації. Тобто, у даному випадку з моменту подання декларації ймовірно протиправні дії більше не вчиняються, відтак інкримінований позивачу склад діяння не носить триваючого характеру.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 24 грудня 2020 року по справі №461/3117/17, від 24 грудня 2020 року по справі №569/7509/16-а, від 09 липня 2020 року по справі №640/20172/16-а, від 11 вересня 2018 року по справі №490/7069/16-а.

Відтак, накладення адміністративного стягнення поза межами шестимісячного строку з моменту подання митної декларації та відповідного пакету документів є окремою підставою для висновку про протиправність спірної постанови.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року в справі №490/7096/16-а.

Таким чином, про декларуванні недостовірної інформації щодо визначення митної вартості товару за митною декларацією від 05.12.2018 №UA102230/2018/631853 відповідачу, як контролюючому органу, стало відомо в момент прийняття відповідної митної декларації до митного оформлення, а не з моменту виявлення та відображення цих обставин у акті перевірки від 27.09.2021 № 13/7.11-19-12/37804487.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що строк накладення адміністративного стягнення за фактом подання позивачем митної декларації, що мав місце 05.12.2018, сплинув.

При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що навіть якщо брати до уваги той факт, що моментом виявлення правопорушення є 27.09.2021 (дата складання акту за результатами планової перевірки), втім оспорювана постанова відповідачем прийнята лише 26.05.2022, що свідчить про недотримання шестимісячного строку для винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що з огляду на введення військового стану в Україні з 24.02.2022 відповідач був позбавлений можливості з березня 2022 року притягнути позивача до адміністративної відповідальності колегія суддів оцінює критично, так як на даний час чинне законодавство не містить жодних змін в частині збільшення перебігу строку для притягнення до адміністративної відповідальності, та контролюючий орган у період з вересня 2021 року по лютий 2022 року мав вчиняти активні дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, оскільки строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 485 МК України сплинув, тому наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Крім того, позивачем до суду апеляційної інстанції подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6300 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Протест» укладено договір про надання правничої допомоги від 03 червня 2022 року №107/юр-бг, відповідно до якого надано правничу допомогу у справах про порушення миитних правил, зокрема №0115/10200/22.

На виконання умов вказаного договору, позивачем до суду апеляційної інстанції було надано детальний опис робіт від 05 серпня 022 року, додаткову угоду №3 від 05 серпня 2022 року, акт надання послуг від 05 серпня 2022 року №107/2юр-бг, рахунок-фактуру №107/3 від 05 серпня 2022 року, платіжне доручення та виписку з банку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 6300 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, тому підлягають стягненню у вказаному розмірі, що відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 червня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. (шість тисяч триста гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Чернігівської митниці.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Лічевецький