Справа № 400/1033/22
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р. № 400/1033/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку загального провадження, без проведення судового засідання (письмовому провадження) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Вознесенського відділу УДМС Головного управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Київська, 24,Вознесенськ,Миколаївська область,56500, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5-а,Миколаїв,54001,
провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки та зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку з досягненням 16-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення 16-річного віку, разом з законним представником, звернувся до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки. Проте, Вознесенський відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області листом від 11.12.2021 за №4822-1285/4822.1-21 відмовив у наданні такого паспорта, посилаючись на Закон України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України", згідно з яким оформлення і видача паспорта здійснюється у формі картки. Така відмова грубо порушує основоположні конституційні права дитини на життя, релігійні переконання, тощо.

Ухвалою суду від 31.01.2022 залучено до участі у справі другого відповідача -Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області.

Відповідачі своїм правом не скористались, відзиву на позов не надали, свою позицію стосовно позову не висловили.

В судове засідання 09.08.2022 представники сторін не з`явились, зважаючи на це суд розглянув справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 16-річного віку звернувся до Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області із заявою оформити та видати йому паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Листом від 11.12.2021 р. №О-10/6/4824-20/4824/196-20 Вознесенський відділ Управління Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомив про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, а також про те, що відповідно вимог Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, до документів необхідно додати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, суд, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Вирішуючи питання про відповідність даної справи ознакам типової справи, які вказані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17, суд виходить з того, що суть спору зводиться до відмови відповідача оформити неповнолітній дитині паспорт громадянина України зразка 1994 р. у вигляді паспортної книжечки. До заяви додавалися необхідні для оформлення паспорта документи. Відповідь відповідача дає підстави вважати, що у видачі паспорту у формі паспортної книжечки відмовлено. Таким чином, ознаки даної справи дають суду підстави розглядати її як типову до зразкової справи № 806/3265/17.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 19.09.18 у зразковій справі №806/3265/17 дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення особи до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14.06.2007 р.). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність і статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі "Gropperaio AG and Others v. Switzerland" від 28.03.1990 р.).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги позицію ЄСПЛ у рішенні по справі "Х`ю Джордан проти Великої Британії": "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

Також, у постанові від 19.09.18 по справі №806/3265/17 Велика Палата вказала, що висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Таким чином, позивач має право на оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки, відповідно до висновків постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.18 по справі №806/3265/17.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №398 від 03.04.2019 та наказу МВС України від 06.06.2019 №456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», окрім іншого заявник повинен надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

При цьому, відповідно до вимог КАСУ, заявник має права звертатися до адміністративного суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, лише у разі протиправної відмови у видачі такого паспорту.

Суд вимушений констатувати, що у цьому випадку, правотворець та судова практика створила як для позивача, так і для відповідача, алгоритм дій, який містить логічну помилку «idem per idem». Оскільки, відповідач не має право задовольнити вимоги позивачки про оформлення паспорта книжечки, без відповідного судового рішення, а позивач не має можливості звернутися до суду для отримання рішення, без відповідної відмови відповідача.

За таких обставин, суд виходить з того, що у цьому випадку відсутні протиправні дії відповідачів, оскільки по-перше, вони діяли відповідно до вимог постанови КМУ №398 та Тимчасового порядку №456, які вимагають надання відповідного судового рішення, по-друге, своїми листами про відмову, відповідачі, як раз створюють підстави для звернення позивача до суду та отримання відповідного судового рішення, на підставі якого можливо оформити видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки. Тобто, відповідачі у цьому випадку діяли правомірно.

В задоволені позову в частині визнання протиправними відмови Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області ОСОБА_1 у видачі (обміну) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18, провадження №11-460за18) та відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII, - відмовити.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені вище, суд з метою відновлення прав позивачки, вважає за необхідно задовольнити позов в частині зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області оформити та видати (обміняти) ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18, провадження №11-460за18) та відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

У такому випадку, зазначені судове рішення, як раз і буде тим документом, якого не вистачало позивачу для оформлення паспорта громадянина України.

Сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 992,4 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Вознесенського відділу УДМС Головного управління державної міграційної служби України в Миколаївській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Вознесенського відділ УДМС Головного управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Київська, 24,Вознесенськ,Миколаївська область,56500 ) Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5-а,Миколаїв,543) задовольнити частково.

2. Зобов`язати Вознесенський відділ Управління Державної міграційної служби Головного управління державної міграційної служби України в Миколаївській області оформити та видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

3. В задоволені позову в частині визнання протиправними відмови Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII, - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби Головного управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Київська, 24,Вознесенськ,Миколаївська область,56500) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній) судові витрати в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн сорок коп.) гривень.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 09.08.2022