Справа № 320/13721/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року справа №320/13721/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №7 від 20.08.2021 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме періоди роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981, з 12.01.1981 по 21.06.1982, з 01.07.1982 по 12.01.1987, з 02.12.1991 по 04.07.2007, з 12.07.2007 по 05.07.2008 та щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме періоди роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981, з 12.01.1981 по 21.06.1982, з 01.07.1982 по 12.01.1987, з 02.12.1991 по 04.07.2007, з 12.07.2007 по 05.07.2008, призначити та провести виплату пенсії за віком з дати призначення, а саме з 09.08.2021.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що спірним рішенням їй відмовлено у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до загального стажу періодів її роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981, з 12.01.1981 по 21.06.1982, з 01.07.1982 по 12.01.1987, з 02.12.1991 по 04.07.2007, з 12.07.2007 по 05.07.2008 з підстав наявності на титульній сторінці трудової книжки нечіткого відбитку печатки підприємства, на якому вперше був заповнений вказаний документ.

Крім того, у спірному рішенні зазначено про наявність у трудовій книжці виправлень у даті наказу у записі про звільнення за період роботи з 12.01.1981 по 21.06.1982.

Позивачка не погоджується з правомірністю спірного рішення, оскільки наявні у трудовій книжці записи про її роботу на відповідних підприємствах та установах за вказані періоди є достатнім доказом, що підтверджує відповідний стаж роботи, у той час як неналежне оформлення роботодавцем відповідних записів у трудовій книжці не може бути підставою для позбавлення позивачки права на їх зарахування до стажу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано від відповідача докази по справі.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу не враховано періоди роботи позивачки за записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відповідні записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі-Інструкціїя №58), а саме: титульна сторінка містить нечіткий відбиток печатки підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Крім того, запис про звільнення за період роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981 у Меркенській районній лікарні містить нечіткий відбиток печатки, а в записі про звільнення за період роботи з 12.01.1981 по 21.06.1982 у санаторії "Менже" наявні виправлення у даті наказу на звільнення з роботи, що є порушенням пунктів 2.3 та 4.1 Інструкції №58.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що до страхового стажу не враховано період роботи позивачки за записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.

Відповідач зазначив, що до загального страхового стажу ОСОБА_1 враховані такі періоди: з 01.09.176 по 29.06.1979 - навчання у вищому (середньому) навчальному закладі; з 13.01.1986 по 12.01.1989 - догляд за дитиною до 3 років; з 12.07.1989 по 11.07.1992 - догляд за дитиною до 3 років; з 01.01.1998 по 04.04.2007 та з 15.04.2013 по 30.06.2014.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 10.05.1998.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 13.08.2021 про призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви була додана, зокрема, копія трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.10.1979.

За результатами розгляду вказаних документів за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було прийнято рішення від 20.08.2021 №27, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У спірному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 19 років 6 місяців 16 днів.

До страхового стражу не враховано періоди, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка містить нечіткий відбиток печатки підприємства (або печатки відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, чим порушено п.2.11 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена наказом Держкомпраці СРСР за №162 від 20.06.1974.

Також запис про звільнення за період роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981 у Меркенській районній лікарні містить нечіткий відбиток печатки, чим порушено п.4.1 вказаної Інструкції; у записі про звільнення за період з 12.01.1981 по 21.06.1982 у санаторії "Менже" наявні виправлення у даті наказу на звільнення з роботи, чим порушено п.2.3 Інструкції.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина третя статті 24 Закону №1058).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Частиною першою статті 44 Закону №1058 встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як було вказано вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області спірним рішенням відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу.

Так, відповідач повідомив про незарахування до страхового стажу періодів, зазначених в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка містить нечіткий відбиток печатки підприємства (або печатки відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, чим порушено п.2.11 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена наказом Держкомпраці СРСР за №162 від 20.06.1974.

Також відповідач зазначив, що запис про звільнення за період роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981 у Меркенській районній лікарні містить нечіткий відбиток печатки, чим порушено п.4.1 вказаної Інструкції; у записі про звільнення за період з 12.01.1981 по 21.06.1982 у санаторії "Менже" наявні виправлення у даті наказу на звільнення з роботи, чим порушено п.2.3 Інструкції, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.10.1979 ОСОБА_1 працювала у такі періоди:

- з 29.10.1979 по 08.01.1981 - медсестрою в хірургічному відділенні Меркенської районної лікарні;

- з 12.01.1981 по 21.06.1982 - медсестрою у санаторії "Медже";

- з 01.07.1982 по 21.10.1984 - медсестрою відділення невідкладної хірургії у Ташкентському 340 окружному військовому госпіталі;

- з 22.10.1984 по 12.01.1987 - медсестрою-масажисткою у відділенні лікувальної фізкультури у Ташкентському 340 окружному військовому госпіталі;

- з 02.12.1991 по 04.07.2007 - медсестрою-масажисткою у Середній школі №4 м.Комунарська Луганської області (у подальшому Комунальний заклад "Алчевська інформаційно-технологічна гімназія");

- з 12.07.2007 по 05.08.2008 - перебувала на обліку в Алчевському міському центру занятості та отримувала виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до розрахунку стажу для призначення пенсії (форма РС-право) до страхового стажу позивачки зараховані наступні періоди:

- з 01.09.1976 по 29.06.1979 - навчання у вищому/середньому навчальному закладі;

- з 13.01.1986 по 12.01.1989 - догляд за дитиною до 3 років;

- з 12.07.1989 по 11.07.1992 - догляд за дитиною до 3 років;

- 01.01.1998 по 31.12.2003;

- з 01.01.2004 по 04.07.2007;

- з 15.04.2013 по 28.02.2014;

- з 01.03.2014 по 30.06.2014.

Страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 6 місяців та 16 днів.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування,довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена наказом Держкомпраці СРСР за №162 від 20.06.1974 (далі-Інструкція №162, яка була чинна на момент заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_1 ) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників та службовців державних кооперативних та суспільних підприємств, установ та організацій, які пропрацювали більше 5 років, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на нештатних працівників за умови, якщо він підлягає державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи здійснюються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо працівник або службовець прийняті на роботу 5 січня 1984 р., в графі 2 трудової книжки попередньо встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 г.; "05.01.1984".

Записи здійснюються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Відповідно до пункту 2.11 розділу 2 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених даних.

Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якій вперше заповнялась трудова книжка.

Пунктом 4.1 розділу 4 Інструкції №162 визначено, що при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, які внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, завіряються керівником підприємства або спеціально уповноваженими ним особами і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення закріплені в Інструкції №58.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Як зазначено вище, трудова книжка НОМЕР_3 позивача містить перший записи про те, що у період з 29.10.1979 по 08.01.1981 ОСОБА_1 працювала медсестрою в хірургічному відділенні Меркенської районної лікарні.

Судом встановлено, що графа титульної сторінки вказаної трудової книжки "Подпись лица, ответственного за видачу трудовой книжки" містить підпис відповідної особи вказаного закладу охорони здоров`я.

Також титульна сторінка трудової книжки містить відбиток печатки.

Суд зазначає, що вказаний відбиток печатки дійсно є нечітким та нечитабельним.

Крім того, дослідивши копію трудової книжки позивача, судом встановлено, що записи №1 та №2 за період роботи позивача з 29.10.1979 по 08.01.1981 також не містять чітких відбитків печатки установи, в якій працювала ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про неналежне оформлення відповідних записів роботи та звільнення позивача та, відповідно, про неналежне виконання роботодавцем позивача обов`язку щодо ведення трудової книжки відповідного до вимог чинного законодавства.

Однак, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92787211) Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вказане, суд вважає, що трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 .

Крім того, у спірному рішенні відповідач зазначив, що у записі про звільнення за період з 12.01.1981 по 21.06.1982 у санаторії "Менже" наявні виправлення у даті наказу на звільнення з роботи.

Як вбачається з трудової книжки, ОСОБА_1 у період з 12.01.1981 по 21.06.1982 працювала медсестрою у санаторії "Медже" (записи №4 та №5).

Суд зазначає, що запис №5 про звільнення позивачки з посади 21.06.1982 був здійснений на підставі наказу №80 від 21.06.1982, який не містить жодних виправлень.

У зв`язку з цим, посилання відповідача у спірному рішенні на відповідні порушення є безпідставними.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не було враховано до страхового стражу позивачки період її перебування на обліку в Алчевському міському центрі зайнятості та виплати їй допомоги по безробіттю з 12.07.2007 по 05.07.2008, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі-Закон №1533, в редакції, яка була чинна у період перебування позивачки на обліку в Алчевському міському центру зайнятості) застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 22 Закону №1533 допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Таким чином, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 у справі №638/7217/16-а.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що період отримання допомоги по безробіттю за час перебування позивачки на обліку в Алчевському міському центру занятості з 12.07.2007 по 05.08.2008 безпідставно не був зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до страхового стражу позивачки.

У позовній заяві позивачка вказує на неврахування відповідачем до страхового стажу таких періодів її роботи: з 29.10.1979 по 08.01.1981, з 12.01.1981 по 21.06.1982, з 01.07.1982 по 12.01.1987, з 02.12.1991 по 04.07.2007, з 12.07.2007 по 05.07.2008.

Разом з тим, як зазначено до загального стажу були враховані такі періоди роботи позивачки: з 01.09.1976 по 29.06.1979, з 13.01.1986 по 12.01.1989, з 12.07.1989 по 11.07.1992, з 01.01.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 04.07.2007, з 15.04.2013 по 30.06.2014.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач безпідставно при призначенні пенсії не зарахував до загального страхового стажу позивачки періоди її роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981, з 12.01.1981 по 21.06.1982, з 01.07.1982 по 12.01.1986, з 12.07.1992 по 31.12.1997, з 05.04.2007 по 04.07.2007 та період отримання допомоги по безробіттю за час перебування на обліку в Алчевському міському центрі зайнятості з 12.07.2007 по 05.07.2008.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.08.2021 №27.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було протиправно не зараховано до загального страхового стражу позивачки відповідні періоди її роботи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як орган, який допустив порушення прав позивачки, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981 на посаді медсестри у Меркенській районній лікарні, з 12.01.1981 по 21.06.1982 на посаді медсестри в санаторії "Медже", з 01.07.1982 по 12.01.1986 на посаді медсестри-масажистки у Ташкентському 340 окружному військовому госпіталі, з 12.07.1992 по 31.12.1997 на посаді медсестри-масажистки у Середній школі №4 м.Комунарська Луганської області, з 05.04.2007 по 04.07.2007 на посаді медсестри-масажистки у Комунальному закладі "Алчевська інформаційно-технологічна гімназія" та період перебування на обліку в Алчевському міському центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 12.07.2007 по 05.07.2008.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки позивачка досягнула пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком, 08.08.2021 (60 років), тримісячний строк для подання заяви про таке призначення почав свій перебіг з 09.08.2021.

Матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивачка звернулася 30.08.2021, тобто в межах трьохмісячного строку, передбаченого для подання заяви про призначення пенсії, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку позивачкою, тобто з 09.08.2021.

Враховуючи вказане, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оскільки цей орган не порушував прав позивачки.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 22.10.2021 №0.0..1.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.08.2021 №27.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.10.1979 по 08.01.1981 на посаді медсестри у Меркенській районній лікарні, з 12.01.1981 по 21.06.1982 на посаді медсестри в санаторії "Медже", з 01.07.1982 по 12.01.1986 на посаді медсестри-масажистки у Ташкентському 340 окружному військовому госпіталі, з 12.07.1992 по 31.12.1997 на посаді медсестри-масажистки у Середній школі №4 м.Комунарська Луганської області, з 05.04.2007 по 04.07.2007 на посаді медсестри-масажистки у Комунальному закладі "Алчевська інформаційно-технологічна гімназія" та період перебування на обліку в Алчевському міському центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 12.07.2007 по 05.07.2008.

4.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.08.2021.

5. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 20551088, місцезнаходження: 76018, Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, вул.Січових Стрільців, буд.15).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.