Справа № 9901/648/18
Суддя: Анцупова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 липня 2022 року

м. Київ

Справа № 9901/648/18

Провадження № 11-1195заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючої судді Рогач Л. І.,

судді-доповідача Анцупової Т. О.,

суддів Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.

розглянула у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 9901/648/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення

УСТАНОВИЛА:

1. У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення Вищої ради правосуддя (далі ? ВРП) від 24 травня 2018 року № 1530/0/15-18 «Про відмову у призначенні ОСОБА_1 ».

2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що при призначенні та проведенні щодо неї перевірки як кандидата на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України (далі ? ДСА України) ВРП порушила вимоги частини другої статті 56 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції». Зазначеною нормою передбачено, що повноваження щодо призначення та проведення такої перевірки належать керівнику (заступнику керівника) державного органу, на зайняття посади в якому претендує особа ? тобто керівнику (заступнику керівника) ДСА України.

Отже, на переконання позивачки, ВРП при прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника Голови ДСА України не була уповноважена на проведення повторної перевірки стосовно неї.

При цьому позивачка звертала увагу на те, що 27 серпня 2015 року головою Державної фіскальної служби України (далі ? ДФС України) затверджено довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», складену директором департаменту персоналу ДФС України, якою встановлено, що до неї не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади».

Окремо ОСОБА_1 наголошувала, що до неї не може бути застосовано заборону, встановлену частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», оскільки посада директора Департаменту координації нормотворчої та методологічної роботи з питань оподаткування Міністерства доходів і зборів України, яку вона обіймала протягом 2013?2014 років, не має ознак самостійного структурного підрозділу.

ОСОБА_1 також зазначала, що ВРП (як і будь-яким іншим компетентним органом) не було встановлено факту вчинення нею конкретних дій, прийняття рішення чи допущення бездіяльності, що були б спрямовані на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки й оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. На підставі зазначеного вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, безпідставним, необґрунтованим, а також містить ознаки дискримінації.

3. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

4. Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з тих підстав, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийняте Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 11 листопада 2019 року відкрила апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 та призначила її до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

6. 17 червня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в цій справі до розгляду Конституційним Судом України конституційних подань Верховного Суду України та 47 народних депутатів України від 20 січня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої та шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

7. На обґрунтування клопотання позивачка зазначає, що однією з основних підстав позовної заяви у справі № 9901/648/18 є безпідставність застосування до ОСОБА_1 люстраційних заборон. Позивачка зазначає, що вона та її представник постійно наголошували у своїх поясненнях у справі на тому, що люстрація носить ознаки юридичної відповідальності, а отже, не може бути колективною автоматично.

Натомість на розгляді в Конституційному Суді України перебувають конституційні подання Верховного Суду України та 47 народних депутатів України від 20 січня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої та шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

ОСОБА_1 вважає, що у разі визнання неконституційними відповідних положень Закону України «Про очищення влади» її позовна заява підлягатиме задоволенню, навіть не беручи до уваги інших підстав позову (грубі процедурні порушення при прийнятті оскаржуваного рішення, відсутність повноважень у ВРП на проведення люстраційної перевірки тощо).

З огляду на зазначене ОСОБА_1 вважає, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду в Конституційному Суді України конституційних подань Верховного Суду України та 47 народних депутатів України від 20 січня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої та шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

8. 19 червня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від Міністерства юстиції України надійшло заперечення на клопотання про зупинення розгляду справи, у якому останнє наголошує, що допоки Конституційним Судом України не визнано неконституційність Закону України «Про очищення влади» чи окремих його положень, такий Закон є чинним на території України і спірні правовідносини мають бути вирішені на підставі чинного законодавства.

9. 24 січня 2022 року до Великої Палати Верховного Суду від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

10. 22 липня 2022 року до Великої Палати Верховного Суду від представника ВРП надійшло клопотання про розгляд цієї справи без участі її представника.

У судовому засіданні 11 листопада 2021 року представник ВРП не заперечував щодо задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

11. Розгляд цієї справи неодноразово відкладався, зокрема за клопотаннями її учасників (клопотання ОСОБА_1 та /або її представника про оголошення перерви у судовому засіданні від 03 листопада 2020 року, 13 січня 2021 року, 12 травня 2021 року, 02 вересня 2021 року, 11 листопада 2021 року та 19 січня, 28 липня 2022 року).

12. Відповідно до пункту 2 частини третьої Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

13. З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість розгляду зазначеного клопотання у порядку письмового провадження.

14. Велика Палата Верховного Суду розглянула клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі та дійшла висновку про його задоволення з огляду на таке.

15. Пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

16. З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

17. Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

18. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

19. Таким чином, у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

20. Суд установив, що предметом розгляду цієї адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ВРП є правомірність рішення ВРП від 24 травня 2018 року № 1530/0/15-18, яким відмовлено позивачці у призначенні на посаду першого заступника Голови ДСА України. Зокрема, зазначене рішення відповідача мотивоване тим, що ОСОБА_1 належить до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

21. ОСОБА_1 не погоджується із зазначеним рішенням відповідача та, серед іншого, пояснює це тим, що на неї не поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

22. На підтвердження цього позивачка посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 17 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України» де зазначено, що застосування до заявників передбачених Законом України «Про очищення влади» заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан ОСОБА_2 був Президентом України (параграф 294). Суд дійшов висновку про недоведеність, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві (параграф 223). За висновками ЄСПЛ застосування до заявників передбачених Законом України «Про очищення влади» заходів порушує статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 224).

23. Велика Палата Верховного Суду установила, що в провадженні Конституційного Суду України перебувають справи за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII, 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті З, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 4 цього закону

Ухвалою Конституційного Суду України від 06 липня 2017 року конституційні провадження у справах зазначеними конституційними поданнями об`єднані в одне конституційне провадження у справі.

24. До того ж Велика Палата Верховного Суду встановила, що у справі «Полях та інші проти України» ЄСПЛ констатовані змістові недоліки та недоліки в застосуванні Закону України «Про очищення влади», а саме:

1) невідповідність мети цього Закону змісту запроваджених люстраційних заходів;

2) невизначеність темпоральних меж застосування Закону до суб`єктів люстрації;

3) відсутність законодавчих критеріїв віднесення до суб`єктів так званої автоматичної люстрації;

4) необхідність індивідуального зв`язку суб`єкта люстрації з недемократичним режимом;

5) необхідність оцінки пропорційності застосованих заходів люстрації.

Оскільки визначені змістові недоліки та недоліки в застосуванні Закону України «Про очищення влади», ЄСПЛ виклав у рішенні у справі «Полях та інші проти України», прийнятому 17 жовтня 2019 року, тобто після прийняття рішення судом першої інстанції у цій справі, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що такі недоліки потребують оцінки в межах зазначених конституційних проваджень.

Велика Палата Верховного Суду так само враховує висновок, у якому ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що правові питання, пов`язані з вирішенням справ заявників, були складними і порушували нові та складні питання за Конституцією України і Конвенцією. Тому зрозуміло, чому Конституційний Суд України повинен був вирішити ці питання, перш ніж суди загальної юрисдикції змогли б продовжити розгляд справ» (параграф 175).

25. Ураховуючи предмет розгляду вищезазначеної справи та зміст позовних вимог ОСОБА_1 , викладений в її адміністративному позові, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обставини, які підлягають установленню під час вирішення спору в цій справі, відносяться до предмета доказування у справі, яка розглядається Конституційним Судом України.

26. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 9901/648/18 до розгляду Конституційним Судом України конституційних подань Верховного Суду України та 47 народних депутатів України від 20 січня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої та шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

Керуючись статтями 236, 241, 243, 266, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 9901/648/18 задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі № 9901/648/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення до розгляду Конституційним Судом України конституційних подань Верховного Суду України та 47 народних депутатів України від 20 січня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої та шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Л. І. Рогач

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді: І. В. Григор'єва К. М. Пільков

М. І. Гриців О. Б. Прокопенко

І. В. Желєзний О. М. Ситнік

О. С. Золотніков В. М. Сімоненко

Л. Й. Катеринчук І. В. Ткач

Г. Р. Крет О. С. Ткачук

Л. М. Лобойко С. П. Штелик