Справа № 120/2588/22-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2022 р. Справа № 120/2588/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Липовецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Липовецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі вказують на протиправність рішення відповідача за №781 від 21.01.2022 в частині відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою.

З метою зобов`язання надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в частині визначення орієнтовної площі 2,00 га, кожному окремо, для ведення ОСГ, позивачі звернулись з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 25.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 15.03.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Установлено строк для подання заяв по суті.

25.04.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивачі звернулися до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 11,2636 га. кадастровий номер :02:005:0184, яка розташована за межами с. Очитків Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

До клопотання було додано графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки, копію паспорта та РНОКПП.

Рішенням 28 сесії Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області 8 скликання від 21.01.2022 № 781 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення та затвердженні документації із землеустрою» позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що рішенням 17 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 16.07.2021 №418, земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, право оренди на які виставляються на земельні торги (аукціон), та до завершення торгів не може відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування.

Відповідач зазначає, що законодавцем у статті 118 ЗК України від 25.10.2001 передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, серед яких не передбачено такої підстави для відмови як включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право на які буде виставлено на земельні торги.

Проте, така підстава для відмови передбачена у ст. 136 ЗК України.

У своїх доводах відповідач покликається на позицію Верховного Суду з аналогічного питання, де сформовано сталу позицію, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної чи комунальної власності права оренди, на які виставляється на земельні торги, є окремою підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Правова позиція підтримана в постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.04.2018 у справі № 815/3059/17, від 23.01.2020 у справі № 620/1058/19, від 28.10.2020 у справі № 819/1976/17, від 22.10.2020 у справі № 815/7279/16.

Тому, в силу приписів ч. 5 ст. 136 ЗК України, це є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу.

Правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах також викладена Верховним Судом у постановах від 30.03.2021 у справі № 2040/6485/18 та від 13.04.2021 у справі № 818/1470/18, від 29.07.2021 у справі № 120/1317/19.

На думку відповідача, останній у повній відповідності із нормами Земельного кодексу України прийняв оскаржуване у цій справі рішення у частині, що стосується позивачів, та правомірно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Також відповідач вказує, що суди не можуть підміняти інші органи влади та зобов`язувати уповноважений орган прийняти рішення визначеного судом змісту, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а (провадження № 11 -518апп 18).

Саме органу місцевого самоврядування надано повноваження вирішувати питання щодо передачі земельних ділянок у власність, відповідно до вимог чинного законодавства України до компетенції судів віднесено розгляд вимог виключно про спонукання розглянути подане зацікавленою особою клопотання без визначення змісту самого рішення.

Таким чином, на переконання відповідача, з огляду на вищезазначену позицію, суд не може перебирати на себе повноваження органів місцевого самоврядування з прийняття останніми рішення щодо реалізації їхньої виключної компетенції, зокрема, про внесення певних змін до рішення міської ради за відсутності відповідного волевиявлення органу та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ у власність.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

Позивачі звернулися до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 11,2636 га. кадастровий номер :02:005:0184, яка розташована за межами с. Очитків Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

До клопотання було додано графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки, копію паспорта та РНОКПП.

Рішенням 28 сесії Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області 8 скликання від 21.01.2022 № 781 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення та затвердженні документації із землеустрою» позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що рішенням 17 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 16.07.2021 №418, земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, право оренди на які виставляються на земельні торги (аукціон), та до завершення торгів не може відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування.

Позивачі оскаржують відмову у наданні дозволу їм на виготовлення проекту землеустрою, з підстав того, що така не відповідає положенням ст. 118 Земельного кодексу України, тому звернулися до суду про оскарження рішення та зобов`язання відповідача надати дозвола на розробку проекту землеустрою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

Відповідно до матеріалів справи спірна земельна ділянка належить до комунальної власності міської ради, що не заперечується відповідачем.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Разом із тим, порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону, сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Предметом спору є рішення міської ради, яким відмовлено позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав того, що рішенням 17 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 16.07.2021 №418, земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, право оренди на які виставляються на земельні торги (аукціон), та до завершення торгів не може відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування.

Оцінюючи такі доводи, суд зазначає таке.

18 травня 2021 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо продажу земельних ділянок та набуття права користування ними через електронні аукціони», було внесено зміни у Земельний кодекс України, зокрема, статті 135-139 Кодексу викладено у новій редакції та скасовано норму щодо добору земельних ділянок.

Тобто, на момент прийняття рішення 17 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 16.07.2021 №418 норму права, якою визначався порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах, було змінено.

Так, відповідно до ч. 5 статті 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 79-1 формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначеня її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.4 статті 136 ЗК України проведення земельних торгів щодо земельних ділянок або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються:

а) перелік земельних ділянок або прав на них (із зазначенням кадастрових номерів, площі та їх цільового призначення), які виставляються на земельні торги окремими лотами;

б) стартова ціна лота;

в) строк, інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування нею на земельних торгах, обмеження у використанні земельної ділянки;

г) відомості про особу, уповноважену організатором земельних торгів на укладення (підписання) договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги;

ґ) проект договору купівлі-продажу, оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки.

Таким чином, сам факт прийняття рішення про включення земельної ділянки в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, не є самостійною підставою для заборони їх відчужувати та надавати у користування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 816/2119/16 від 27 січня 2020 року, перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При цьому фактично формуванню переліку земельної ділянки передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема, здійснює відведення такої земельної ділянки та державну реєстрацію останньої із присвоєнням відповідного кадастрового номеру.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 136 ЗК України, підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів. Підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення та затвердження у встановленому законодавством порядку документації із землеустрою (у разі формування земельної ділянки, зміни цільового призначення земельної ділянки та в разі, якщо відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру); б) державну реєстрацію земельної ділянки; в) державну реєстрацію речового права на земельну ділянку; г) отримання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель" у разі продажу на земельних торгах права оренди на неї; ґ) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель", крім випадків проведення земельних торгів щодо набуття права оренди земельної ділянки; д) встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки, яка щодо земель державної та комунальної власності не може бути нижчою за експертну грошову оцінку земельної ділянки; е) встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної та комунальної власності не може бути меншим, ніж розмір орендної плати, визначений Податковим кодексом України, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь - не може бути меншим 7 відсотків їх нормативної грошової оцінки; є) встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, яка щодо земель державної чи комунальної власності не може бути нижчою за вартість відповідного права, визначену шляхом проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок; ж) визначення дати проведення земельних торгів.

Один лот складається виключно з однієї земельної ділянки або прав на неї.

Отже, з урахуванням викладеного, саме після закінчення етапу із підготовки лоту до торгів та вчинення всіх вище перерахованих дій, зокрема, визначення дати та місця проведення земельних торгів, можна стверджувати, що земельна ділянка виставлена на торги та, відповідно, діє заборона на відчуження, передачу в заставу та надання у користування.

Відповідно до ч.1 статті 137 ЗК України технічні вимоги до підготовки до проведення та проведення земельних торгів, встановлення та оприлюднення їх результатів, визначення розміру, порядку сплати, повернення реєстраційних, гарантійних внесків учасників та винагороди, що сплачується переможцем аукціону оператору електронного майданчика, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2021 року № 1013 «Деякі питання підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису)» організатор після укладення з оператором електронного майданчика договору про організацію та проведення земельних торгів через особистий кабінет оприлюднює в електронній торговій системі оголошення про проведення земельних торгів не пізніше ніж через 90 календарних днів після прийняття ним рішення, передбаченого частиною четвертою статті 136 Кодексу. У такому рішенні зазначається перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, виставлених на земельні торги, для забезпечення дотримання вимог частини п`ятої статті 136 Кодексу.

До оголошення про проведення земельних торгів додаються документація щодо кожного лота, що розміщується у вигляді окремого електронного документа, за формою, встановленою додатком 1, а також документи та матеріали на лот (документація), що підтверджують виконання вимог, визначених частиною третьою статті 135 і частиною першою статті 136 Кодексу.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що ч. 5 статті 136 ЗК України може бути застосована як самостійна підстава для відмови у наданні особі дозволу на розробку проекту землеустрою лише у тому разі, якщо земельні ділянки/права на них включені до переліку земельних ділянок, які фактично вже виставлені на земельні торги, тобто знаходяться в активній стадії процедури земельних торгів/аукціону.

Міська рада, прийнявши рішення 17 сесії 8 скликання від 16.07.2021 №418 "Про включення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги" тільки висловила намір про проведення торгів.

Необхідно звернути увагу на відмінність понять "земельні ділянки/права на них, які виставлені на земельні торги" та "земельні ділянки/права на них, які виставляються на земельні торги".

У першому випадку йдеться про доконаний факт, який свідчить про прийняте організатором торгів рішення запропонувати конкретну земельну ділянку, яка має індивідуальний кадастровий номер, місце розташування, площу, цільове призначення та інші суттєві характеристики для продажу/оренди.

Натомість, у другому випадку йдеться про намір виставити певну земельну ділянку для продажу/оренди у майбутньому у разі оголошення відповідної конкурентної процедури.

З наданих міською радою документів вбачається, що відповідно до рішення 17 сесії 8 скликання від 16.07.2021 №418 відповідач лише здійснив намір виставити у майбутньому земельні ділянки для продажу/оренди на земельних торгах, оскільки дане рішення не містить обов`язкових умов, що передбачені положеннями статті 135 ЗК, зокрема ні окремих лотів, ні стартової ціни лота; ні строків та інших умов користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах, не зазначено осіб, які будуть уповноваженими організаторами земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги.

Отже, сам лише факт включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок державної або комунальної власності або прав на них, які плануються в майбутньому виставити на земельні торги, не є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до ч.2 статті 137 ЗК України документація щодо кожного лота розміщується організатором земельних торгів в електронній торговій системі як окремий електронний документ, підписаний організатором або його представником та складений за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України.

Документація щодо кожного лота після визнання торгів такими, що відбулися, передається організатором земельних торгів переможцю торгів.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено факту розміщення інформації щодо земельних торгів з продажу права оренди земельної ділянки в електронній торговій системі та право на отримання у власність якої зазначено у клопотанні позивачами.

Посилання Відповідача на правові висновки Верховного Суду у справах №815/3059/17 від 03.04.2018 року, №620/1058/19 від 23.01.2020 року, №819/1976/17 від 28.10.2020 року, як на такі, які підтверджують його доводи, суд вважає помилковими, з огляду на те, що вони стосувалися застосування норми права (п. 4 ч. 4 статті 136 ЗК України), яка втратила чинність.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що покладені в основу оскарженого рішення підстави для відмови у наданні позивачам бажаного дозволу не ґрунтуються на нормах Земельного кодексу України, а відтак таке рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача надати дозволи на розробку проекту землеустрою, то суд враховує наступне.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на вищезазначені висновки, суд при вирішенні спору, та задля застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України, має установити наявність усіх умов.

У межах даного спору, питанню форми, змісту, повноти та достовірності наданих позивачами документів до міської ради суд не надає, оскільки відповідно до матеріалів справи заяви та клопотання відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В контексті наведених вище норм питання звернення позивачів з клопотаннями до міської ради про надання їм дозволів на виготовлення проектів землеустрою є безспірним, тому у суду не виникало сумніву щодо таких. Більш того дані обставини визнаються обома сторонами, за наслідками яких прийнятті спірні рішення, оцінка якому надається судом в межах даного спору.

Також суд ураховує, що на момент ухвалення цього судового рішення в Україні діє воєнний стан.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні за визначених підстав в умовах якого допускається тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Одне із таких обмежень встановлено Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року яким внесені зміни до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Зазначене виключає підстави для задоволення позовних вимог у бажаний для позивача спосіб, адже обрання судом під час дії воєнного стану способу захисту порушених прав у вигляді зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою прямо суперечитиме Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-XI та фактично покладатиме на Раду обов`язок прийняти рішення, ухвалення якого цим Законом заборонено.

З огляду на зазначене, з метою захисту прав позивачів слід зобов`язати відповідача повторно розглянути їх заяви, із урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу ч. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивачів підлягає присудженню частина сплаченого ними при зверненні до суду судового збору у сумі 496,20 грн.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, представником позивача подано до суду: Договір про надання правової допомоги від 03.02.2022 (далі - Договір від 03.02.2022). Даний Договір укладений між адвокатом Залокоцькою В.Д. та Хлівним Миколою Миколайовичем, який діє на підставі нотаріальних довіреностей з правом передоручення повноважень третім особам в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . За умовами Договору від 03.02.2022 сума за надану правову допомогу відсутня.

Згідно із умов Договору від 03.02.2022 про обсяг наданих послуг складається Акт приймання-передачі.

Відповідно до Акта приймання передачі від 22.02.2022, який підписаний між ОСОБА_5 та Адвокатом, приймаються послуги останнього. Проте, даний акт не містить реквізитів Договору про надання правової допомоги.

Відповідно до квитанцій від 11.02.2022 оплата на загальну суму 10 000,00 грн здійснена за послуги адвоката Хлівним М.М., які також не місять реквізитів договору про надання правової допомоги від 03.02.2022.

Відтак, із наданих суду доказів, не вбачається, що оплата за послуги адвоката здійснена від імені позивачів ОСОБА_5 , а також саме на виконання Договору про надання правової допомоги від 03.02.2022.

Сам розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не є належним доказом щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, саме у рамках даної справи.

Однак судом встановлено, що кожен із позивачів уповноважили на підставі нотаріально посвідчених довіреностей громадянина ОСОБА_5 представляти їх інтереси в тому числі у суді із питань приватизації земельних ділянок (а.с. 24-27).

Відтак, ОСОБА_5 набув адміністративну процесуальну правосуб`єктність представника позивачів та міг діяти у суді від їх імені особисто.

Проте, скориставшись передбаченим довіреностями повноваженнями, ОСОБА_5 уклав договір із адвокатом.

Судом встановлено, що стороною (клієнтом) за договором про надання правової допомоги від 03.02.2022 стали не позивачі (сторони) у цій справі, а ОСОБА_5 який діяв від їх імені на підставі вказаних вище нотаріально посвідчених довіреностей, що передбачали право передоручення повноважень на представництво третім особам (в даному випадку адвокату).

Повноваження адвоката як представника сторін підтверджено ордером серії АА № 1197494, тому суд не ставить під сумнів зміст та обсяг його правомочностей з метою представництва інтересів позивачів у цьому судовому процесі.

За приписами положень ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З аналізу наведених вище норм слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

В силу приписів положень 42 КАС України, учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (ст. 46 КАС України).

Позивачами у даній справі є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а не ОСОБА_5 .

Відтак, квитанції від 11.02.2022 про сплату ОСОБА_5 послуг адвоката не є документами, що підтверджують понесення саме сторонами (позивачами) витрат на професійну правничу допомогу, адже відсутні докази того, що волевиявлення позивачів охоплювало дії щодо оплати їхнім представником за довіреностями ОСОБА_5 адвокату коштів у сумі 10 000,00 грн, оскільки за розрахунковим документом платником ОСОБА_5 , який володіє процесуальним статусом представника, а нормою ст. 134 КАС України передбачено присудження позивачам (а не їх представнику) витрат на професійну правничу допомогу, що повинні бути оплачені саме позивачем (позивачами) як стороною адміністративної справи.

За таких обставин суд вважає, що квитанції від 11.02.2022 не є належним доказом понесення позивачами витрат на професійну правничу допомогу, а тому у задоволенні клопотання про їх присудження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Липовецької міської ради №781 від 21.01.2022, в частині відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Очитків Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Липовецьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 11,2636 га, за кадастровим номером: :02:005:0184, що розташована за межами с. Очитків Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради частину сплаченого при зверненні до суду судового збору у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради частину сплаченого при зверненні до суду судового збору у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради частину сплаченого при зверненні до суду судового збору у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради частину сплаченого при зверненні до суду судового збору у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

У задоволенні клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 );

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 );

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 );

Позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 );

Відповідач: Липовецька міська рада (22500, вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна