Справа № 120/4090/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 серпня 2022 р. Справа № 120/4090/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107)

про: визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2), з урахуванням уточненої позовної заяви, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 № 63 від 15.04.2022 року; зобов`язання відповідача 1 зарахувати до пільгового стажу для призначення пенсії періоди роботи позивача з 16.12.1986 року по 16.11.1988 року, з 01.08.1986 року по 10.12.1986 року, з 17.02.1993 року по 10.08.1994 року, з 10.08.1994 року по 15.07.2003 року, з 23.07.2003 року по 03.11.2005 року, з 01.09.2008 року по 09.10.2008 року, з 24.06.2016 року по 28.11.2021 року, призначити та виплачувати пенсію з 29.11.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак, відповідач 2 рішенням від 15.04.2022 року № 63 відмовив в такому призначенні з підстав відсутності необхідного пільгового стажу, оскільки ним не зараховано періоди роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року; з 24.06.2016 року по теперішній час

Ухвалою суду від 30.05.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

10.06.2022 року за вх. № 31202 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.06.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою у відповідача 1 витребувано належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи позивача.

22.06.2022 року за вх. №32656 відповідачем 2 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що умови набуття та порядок визначення розмірів пенсійних виплат визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. Так, пп.2 п.2 ст. 114 вказаного закону визначено, що право на призначення пенсії на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Пільговий стаж позивача на дату його звернення із заявою про призначення пенсії становив 10 років 06 місяців, коли достатнім є стаж 12 років 06 місяців на зазначених роботах. Відповідачем не зараховано до пільгового стажу роботи позивача періоди з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року, оскільки відсутні дані про нарахуванням заробітної плати та сплати внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховано особу та відсутні відомості про спеціальний стаж за період з 23.07.2003 року по 30.06.2008 року; з 24.06.2016 року по теперішній час роботи, оскільки посада «заступника директора кар`єру» не передбачена Списком № 2. Відповідач вказує, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії та виробництва в зазначених списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць. Зважаючи на викладене, відповідач 2 вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими а такими, що не підлягають задоволенню.

04.07.2022 року за вих. № 34201 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній також заперечує проти заявленого позову та зазначає, що рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії, прийнято у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

11.04.2022 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На момент звернення позивач досяг 55-річного віку. За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснив відповідач 2.

Так, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем 2 прийнято рішення № 63 від 15.04.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного пільгового стажу, адже відповідачем 2 до такого не зараховано періоди роботи позивача: з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року згідно довідки від 07.02.2022 року № 5, виданої ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр», оскільки відсутні дані про нарахуванням заробітної плати та сплати внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховано особу та відсутні відомості про спеціальний стаж за період з 23.07.2003 року по 30.06.2008 року; з 24.06.2016 року по теперішній час роботи, оскільки посада «заступника директора кар`єру» не передбачена Переліком посад Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2019 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Положеннями ч. 1 ст. 114 Закону 1058 визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у є наявність в такої особи необхідного стажу та досягнення нею 55- річного віку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, останній досяг необхідного віку та мав страховий стаж.

Однак спірним питанням встановлена наявність в позивача пільгового стажу - 10 років 06 місяців.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем 2 до пільгового стажу позивача не зараховано періоди:

з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року згідно довідки від 07.02.2022 року № 5, виданої ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр», оскільки відсутні дані про нарахуванням заробітної плати та сплати внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховано особу та відсутні відомості про спеціальний стаж за період з 23.07.2003 року по 30.06.2008 року;

з 24.06.2016 року по теперішній час роботи, оскільки посада «заступника директора кар`єру» не передбачена Переліком посад Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2019 року.

Щодо не зарахування вказаних періодів до пільгового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв

Відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону 1058-IV.

Так, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч. 10 ст. 20 Закону 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами ст. 106 Закону 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, виплати йому заробітної плати не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), від 30 вересня 2019 року (справа № 316/1392/16-а), від 27 травня 2021 року (справа № 343/659/17) від 30 грудня 2021 року (справа № 348/1249/17).

Ст. 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Судом встановлено, що записи № 10 та № 11 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 містять інформацію про прийняття позивача з 23.07.2003 року на роботу в Крутнівський гранкар`єр гірничим майстром з виконанням обов`язків начальника гранкар`єра та його звільнення з 30.06.2008 року по переводу в ТОВ «Гніванський кар`єр».

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про підтвердження наявного трудового стажу з 23.07.2003 року по 30.06.2008 року № 5 від 07.02.2022 року, видана ТОВ «Крутнівський кар`єр», з якої вбачається, що вона видана на підставі книги наказів, відомостей по нарахуванню заробітної плати.

З наведеного суд доходить до висновку, що в спірний період - з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року - позивачу виплачувалась заробітна плата, водночас відомості про сплату страхових внесків відсутні.

Суд повторно наголошує, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладений на підприємство. Таким чином, право на зарахування періоду роботи особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Оскільки у період роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року йому була нарахована та виплачена заробітна плата, роботодавець позивача був зобов`язаний нараховувати та сплачувати страхові внески.

Відтак відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховано особу даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування указаного періоду до пільгового та як наслідок на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV з урахуванням цього стажу.

Крім того, посилання відповідача 2 на відсутність відомостей про спеціальний стаж за період з 23.07.2003 року по 30.06.2008 року як на підставу для відмови в зарахуванні періоду з 23.07.200 року по 03.11.2004 року до пільгового стажу позивача є необґрунтованим, з огляду на таке.

Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Судом встановлено, що на час роботи позивача, посада «майстер гірничий» передбачалася Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», зокрема Списком №2, за позицією 1-1б.

Відтак, період роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Водночас, щодо не зарахування до пільгового стажу періоду перебування позивача на посаді заступника директора кар`єру з 24.06.2016 року, суд зауважує наступне.

Довідкою ТОВ «Крутнівській кар`єр» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.02.2022 року, підтверджується, що позивач з 02.11.2011 року по час видачі довідки займав посаду заступника директора кар`єра.

Як зазначалось судом вище, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Так, до 24.06.2016 року діяли списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, що охоплюють період роботи позивача з 02.11.2011 року на посаді заступника директора кар`єра і така відносилась до переліку посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умова. Водночас 24.06.2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 461, якою затверджено нові списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Так, в оновленому переліку Списку № 2 відсутня посада, яку займає позивач.

Відтак, підстави для зарахування періоду з 24.06.2016 року по 28.11.2021 року до пільгового стажу періоду перебування позивача на посаді заступника директора кар`єра, відсутні.

Виходячи з наведеного, відповідачем 2 протиправно відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу період роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року, відповідно рішення відповідача 2 від 15.04.2022 року №63 є протиправним та підлягає скасуванню у цій частині. Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що ним не встановлено підстав для задоволення позовних вимог в частині зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоди з 16.12.1986 року по 16.11.1988 року, з 01.08.1986 року по 10.12.1986 року, з 17.02.1993 року по 10.08.1994 року, з 10.08.1994 року по 15.07.2003 року, з 01.09.2008 року по 09.10.2008 року, оскільки, в оскаржуваному рішенні про відмову в зарахуванні вказаних періодів мова не йдеться.

Питання зарахування вказаних періодів роботи позивача вирішувалось пенсійним органом окремо та охоплюються відповідним рішенням пенсійного органу, про яке йдеться мова у листі відповідача 1 від 23.02.2022 року № 0200-0220-8/16208. Позивачем по цій справі не заявлені позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вказаного рішення пенсійного органу.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача 1 зарахувати до пільгового стажу для призначення пенсії періоди роботи позивача, призначити та виплачувати пенсію з 29.11.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень в частині не зарахування до пільгового стажу період роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року та вимоги про зобов`язання вчинення відповідачем певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання протиправним рішення відповідача можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача 1 зарахувати до пільгового стажу для призначення пенсії період роботи позивача з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача 1 зарахувати до пільгового стажу для призначення пенсії періоди роботи позивача з 16.12.1986 року по 16.11.1988 року, з 01.08.1986 року по 10.12.1986 року, з 17.02.1993 року по 10.08.1994 року, з 10.08.1994 року по 15.07.2003 року, з 01.09.2008 року по 09.10.2008 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не оскаржується рішення пенсійного органу, про яке йдеться мова у листі відповідача 1 від 23.02.2022 року № 0200-0220-8/16208, відповідно на теперішній час вказане рішення є правомірним та чинним.

Стосовно позовних вимог в частині щодо зобов`язання відповідача 1 призначити та виплачувати пенсію з 29.11.2021 року, суд зазначає наступне.

Виходячи із обставин цієї справи, суд доходить до висновку, що відповідачу для вирішення питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах необхідно дослідити та надати оцінку умовами, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 11.04.2022 року про призначення пенсії за віком пільгових умовах на підставі ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 призначити та виплачувати пенсію з 29.11.2021 року задоволенню не підлягають.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки даний спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір саме з відповідача 2.

Таким чином, з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 496 грн. 20 коп.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», "Про пенсійне забезпечення", Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 63 від 15.04.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 23.07.2003 року по 03.11.2004 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496 грн.20 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 08.08.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна