Справа № 120/1029/22-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1029/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

08 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, окрім іншого, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату різниці в державній та додатковій пенсії ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю громадян у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 25.10.2010 року до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах.

При цьому, як слідує із матеріалів справи, внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії позивача становив 4966,40 грн. Крім того, доплату в сумі 34399,96 грн., що виникла внаслідок проведеного перерахунку на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011, виплачено в серпні 2011 року.

Разом із тим, позивач зазначає, що станом на травень 2019 року йому не виплачено заборгованість з виплати пенсії в сумі 451500,00 грн.

Як наслідок, 07.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому заборгованість по виплаті державної та додаткової пенсії, як особі з інвалідністю ІІІ групи, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах за період з 01.08.2011 року по 01.06.2019 року в сумі 451500,00 грн.

Листом від 04.01.2022 відповідач повідомив позивача про те, що Законом України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року № 3491-VI, розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06 липня 2011 року на виконання пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року та приписами якої визначені інші розміри доплати до пенсії, додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 39, 50, 54 Закону №796-ХІІ відповідно.

Таким чином, 23.07.2011 року є датою припинення права на виплату пенсії згідно судового рішення.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до положень статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, постановою Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, окрім іншого, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату різниці в державній та додатковій пенсії ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю громадян у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 25.10.2010 року до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах.

Як слідує із матеріалів справи, внаслідок проведеного перерахунку розміру пенсії позивача становив 4966,40 грн. Крім того, доплату в сумі 34399,96 грн., що виникла внаслідок проведеного перерахунку на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 виплачено позивачу в серпні 2011 року. Відповідні обставини позивачем не заперечуються.

Разом із тим, позивач зазначає, що станом на травень 2019 року йому не виплачено заборгованість з виплати пенсії в сумі 451500,00 грн.

07.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому заборгованість по виплаті державної та додаткової пенсії, як особі з інвалідністю ІІІ групи, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах за період з 01.08.2011 року по 01.06.2019 року в сумі 451500,00 грн.

Листом від 04.01.2022 відповідач повідомив позивача про те, що Законом України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року № 3491-VI, розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06 липня 2011 року на виконання пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року та приписами якої визначені інші розміри доплати до пенсії, додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 39, 50, 54 Закону №796-ХІІ відповідно.

Таким чином, 23.07.2011 року є датою припинення права на виплату пенсії згідно судового рішення.

При цьому, як зазначив відповідач у листі від 04.01.2022, з вересня 2011 року розмір пенсії відповідача був приведений у відповідність до норм чинного законодавства та становив 1460,77 грн.

Суд наголошує, що відповідні дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії відповідача у зв`язку з прийняттям КМ України постанови №745 не є предметом оскарження у даній справі.

До того ж, як слідує із листа відповідача від 04.01.2022, після вересня 2011 року позивачу двічі проводився перерахунок його пенсії, зокрема:

- в лютому 2012 року згідно поданої ним заяви про перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати в зоні відчуження на підставі довідки №02-14/1439 від 24.05.2012 (розмір пенсії зріс до 2273,70 грн.);

- з 01.07.2019 у зв`язку з прийняттям постанови КМ України №543 від 26.06.2019.

При цьому, дії щодо проведення таких перерахунків також не є предметом оскарження у даній справі.

В той же час, слід зазначити, що з моменту проведення перерахунку пенсії позивача з 23.07.2011 зупинилось виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, а відтак, жодної заборгованості по виплаті пенсії у позивача не виникло, адже пенсія відповідно до даного судового рішення позивачу не нараховувалась.

До того ж, в лютому 2012 року позивач особисто звернувся до відповідача з приводу перерахунку його пенсії із врахуванням заробітної плати в зоні відчуження на підставі довідки №02-14/1439 від 24.05.2012.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, зокрема, Європейським судом з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» зауважено, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Дані положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

У справі «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

У даному рішенні Суду зазначено, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Так, у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин Європейський суд з прав людини зазначив, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Сухобоков проти Росії» від 13.04.2006 р. зазначено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач протиправно припинив його право на отримання пенсії згідно постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, як на підставу для задоволення даного позову.

До того ж, як уже було зазначено судом вище, відповідні дії відповідача не є предметом оскарження у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.