Справа № 380/25624/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

01 серпня 2022 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Павлюк О.В.,

представника відповідача Семків С.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Львові заяву представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Моршинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Моршинської міської ради , місцезнаходження: 82482, м.Моршин, пл.І.Франка, 15 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача про затвердження проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, у встановлений законодавством строк та спосіб, та зобов`язати відповідача повторно розглянути на її пленарному засіданні питання про затвердження проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у власність позивача, загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:014:0026) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: с.Довге, Стрийського району та прийняти відповідне рішення;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №291 від 21.10.2021 в частині затвердження проекта землеустрою ОСОБА_2 .

Ухвалою від 27.04.2022 суд залучив до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .

Представник відповідача подала до суду заяву про закриття провадження у справі від 29.07.2022 на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України). Заява обґрунтована тим, що в межах спору позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо незатвердження проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Водночас, спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що у зв`язку з реєстрацією третьою особою права власності на вказану земельну ділянку, відбулася зміна предметної юрисдикції спору.

Представник позивача у підготовчому засіданні проти закриття провадження у справі не заперечила. Просила повернути позивачу з державного бюджету сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заяву про закриття провадження у справі підтримала.

У підготовче засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не з`явилася, клопотань, пов`язаних із розглядом справи до суду не надходило.

За результатами розгляду заяви представника відповідача про закриття провадження у справі суд дійшов наступних висновків.

Статею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Звертаючись до суду позивач зазначила, що рішенням Станківської сільської ради №2220 від 30.07.2020 їй надано дозвіл на розробку проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. На підставі вказаного рішення позивач звернулася до землевпорядної організації, яка підготувала документи щодо відведення у власність земельної ділянки. Після отримання повного пакету документів 04.08.2021 позивач звернулася до відповідача з заявою про затвердження проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у власність позивача, загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:014:0026) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: с.Довге, Стрийського району. Проте, вказаний проект землеустрою не затверджений, натомість, спірна ділянка передана у власність іншій особі ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Враховуючи зазначені нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Суд зазначає, що позивач фактично оспорює рішення відповідача №291 від 21.10.2021 в частині затвердження проекта землеустрою ОСОБА_2 , яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки в першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким їх адресовано.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок незатвердження відповідачем поданого позивачем проекта землеустрою та одночасного затвердження такого проекту щодо спірної земельної ділянки третій особі. Такі дії, на думку позивача, порушують її право на передач у власність земельної ділянки, а тому у позивача виникла необхідність захисту її цивільних прав, у зв`язку із чим вона звернулася до суду.

Суд також враховує те, що третя особа ОСОБА_2 09.02.2022 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер :02:014:0026, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №305610127 від 22.07.2022.

Суд зазначає, що позивач безспірно має право на звернення до адміністративного суду із позовом на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Проте, у зв`язку із проведенням державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за третьою особою, відбулась і зміна предметної юрисдикції спору.

Згідно із частиною 5 статті 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому згаданим Законом.

Згідно із частинами 1, 4 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частино 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Таким чином, вказаною нормою визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, у тому числі на нерухоме майно, є наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача щодо нерухомого майна, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права. По суті набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

У постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в статті 317 ЦК України.

Отже, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

Зазначене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості принципу внесення, у відповідності до якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розгляд та вирішення справи адміністративним судом, є неможливим, оскільки суду необхідно буде втручатись у спір про право цивільне. Тому спір, після державної реєстрації права власності, не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право цивільне.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16.

Окрім цього, відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2019 у справі №128/3751/14-а, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що юрисдикція адміністративного суду на спірні правовідносини не поширюється, а справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вказане зумовлює висновок суду про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Суд роз`яснює позивачу, що спір підлягає розгляду та вирішенню місцевим судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Також суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України у разі закриття провадження у справі суд вирішує питання про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається позивачеві за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1816 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 16.12.2021.

Тому позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн.

Керуючись статею 183, пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 239, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

заяву представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити повністю.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Моршинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду та вирішенню місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00коп., сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 16.12.2021.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 04 серпня 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик