Справа № 480/14060/21
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2022 р. Справа №480/14060/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, мотивуючи вимоги ти, що з 01.08.2018 по 01.08.2021 він проходив військову службу за контрактом в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини від 24.07.2021 його звільнено в запас у зв`язку із закінченням контракту, наказом від 01.08.2021 він був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби у 2019 році позивач брав участь в антитерористичній операції, у зв`язку з чим набув право на отримання статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19-21 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зазначає, що усім військовослужбовцям, які проходили разом з ним військову службу, було надано статус учасника бойових дій та видано відповідні посвідчення, натомість позивачу при звільненні з військової служби не надано жодних документів щодо його участі в антитерористичній операції. За роз`ясненнями військової частини позивачу відповідне посвідчення не видане через виявлені комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни Міністерства оборони України описки в наказах про його направлення в зону бойових дій, у зв`язку з чим питання є невирішеним. Вказує, що за відсутності статусу учасника бойових дій щодо нього не було прийнято рішення про виплату компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2021 роки. У свою чергу, невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2021 рік порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просив позов задовольнити та зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати йому статус учасника бойових дій, а військову частину НОМЕР_2 - нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019 по 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2, Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про зобов`язання вчинити дії роз`єднано в окремі провадження та виділено позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити дії в самостійне провадження. Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення йому копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, але у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав. З огляду на положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.08.2018 по 01.08.2021 позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України (а.с.6-7,8-10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2021 № 211 позивача, звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24.07.2021 № 113-РС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (а.с.11).

При звільненні позивачу не було виплачено кошти за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

На підставі ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час, є учасниками бойових дій.

Особи, які належать до учасників бойових дій, визначені у ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. N 413 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку статус учасника бойових дій надається, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

У пункті 4 Порядку закріплено, що, зокрема, для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Відповідно до п. 5 Порядку рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається:

- комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міноборони, - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку;

- міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Мінветеранів, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, та стосовно осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку.

У даному випадку позивач зазначає, що за час проходження військової служби брав участь в антитерористичній операції. Отже, позивач, перебуваючи в зоні АТО та ризикуючи власним життям і здоров`ям, мав законні сподівання бути визнаним державою учасником бойових дій, що має бути враховано відповідачем. У свою чергу, військова частина, направляючи позивача у зону проведення АТО з метою виконання службових (бойових) завдань, мала розраховувати наслідки таких дій.

З огляду на положення Порядку участь в антитерористичній операції, підтверджена відповідними документами, є підставою для надання особі - військовослужбовцю Збройних Сил України - статусу учасника бойових дій.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У спірних правовідносинах позивачем не надано суду доказів на підтвердження безпосереднього залучення його до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

У зв`язку з цим заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача надати йому статус учасника бойових дій передбачає встановлення відповідачу обов`язку дотримуватися визначеної поведінки у своїй діяльності, що суперечить правовій природі дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, якими є повноваження адміністративного органу обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. У свою чергу, суд не вправі втручатися в реалізацію повноважень колегіальним органом (в його дискреційні повноваження).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, що, у свою чергу, буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Дмитренком В.В. 15.12.2021 укладено Договір про надання правничої допомоги (а.с.12). Відповідно до умов договору гонорар адвоката складає 1500,00 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 1500,00 грн надано квитанцію від 15.12.2021 № 0.0..1 (а.с.13).

Опис виконаних адвокатом робіт позивачем не надано. У зв`язку з цим з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 134 КАС України, викладений в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, за яким у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно. Так, Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі … грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Таким чином, у даному випадку відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) не спростовує факт здійснення адвокатом професійної діяльності в інтересах клієнта - позивача у справі - відповідно до умов Договору, а матеріалами справи підтверджено реальність надання правової допомоги.

При цьому суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У даному випадку суд бере до уваги, що адвокатом дійсно складений адміністративний позов, вчинено процесуальні дії, безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи. При цьому розмір витраченого часу та вартість погоджена сторонами у договорі та не спростована відповідачем.

Позивач документально підтвердив, що віна сплатив кошти на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. У свою чергу, відповідач всупереч ч. 7 ст. 134 КАС України не довів неспівмірність витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що судом позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2, Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про зобов`язання вчинити дії роз`єднано в окремі провадження, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України 750,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та за результатами його розгляду прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 750,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах