Справа № 127/26257/20
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 серпня 2022 р. Справа № 127/26257/20

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, б. 17, м.Київ, 04053)

про: стягнення збитків та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заподіяних збитків на суму 221 947, 75 грн., з яких: пеня - 186 910, 15 грн., 3% річних - 832, 62 грн., інфляційні збитки - 4204,98 грн., моральна шкода - 30 000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що 12.04.2016 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку. 23.05.2016 року розпочато процедуру виведення з ринку вищевказаного банку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації по 22.06.2016 року, у зв`язку з чим позивач мала право на відшкодування коштів за своїм вкладом у банківській установі. Позивач вказує, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання, адже кошти, які обліковувалися на рахунку позивача в ПАТ «Банк Михайлівський», були їй відшкодовані лише 05.02.2018 року. З огляду на зазначене позивач зауважує, що заподіяні їй збитки на загальну суму 221 947, 75 грн., з яких: пеня - 186 910, 15 грн., 3% річних - 832, 62 грн., інфляційні збитки - 4204,98 грн., моральна шкода - 30 000 грн., які вона просить стягнути, є наслідком несвоєчасного повернення їй коштів на відшкодування гарантованої за вкладом суми у ПАТ «Банк Михайлівський». Позивач вказує, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, тобто таке право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернулася до суду за судовим захистом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 127/26257/20.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2021 року задоволено клопотання відповідача про закриття провадження у справі та на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у цивільній справі №127/26257/20. При цьому позивачу роз`яснено право на судовий захист у спірних правовідносинах в порядку адміністративного судочинства.

Позивач з вказаною ухвалою не погодилася та оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.03.2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2021 - без змін.

10.03.2021 на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява позивача про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Вінницького окружного адміністративного суду.

Вінницький міський суд Вінницької області, керуючись положеннями ч. 1 ст. 256 ЦПК України, ухвалою від 22.03.2021 року направив матеріали цивільної справи № 127/26257/20 до Вінницького окружного адміністративного суду за встановленою юрисдикцією.

29.03.2021 року матеріали справи № 127/26257/20 надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 31 КАС України визначено головуючого суддю по справі - Маслоід Олену Степанівну.

Ухвалою від 05.04.2021 року справу № 127/26257/20 прийнято до свого провадження та позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.04.2021 року за вх. № 20337/21 позивачем через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

13.05.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначене на 03.06.2021 року.

01.06.2021 року за вх. №31010/21 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти заявленого позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що ним не здійснюється самостійно виведення банку з ринку, оскільки частина повноважень делегується Уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації банку. Відповідач здійснює посилання на те, що виплата ним коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування здійснюється вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в загальний реєстр вкладників. Зазначений реєстр формує Уповноважена особа Фонду. Оскільки позивача не було включено до зазначено переліку вкладників, вона звернулась до суду з позовом про оскарження таких дій. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року, яка набрала законної сили 02.10.2017 року, у справі № 802/1194/17-а відповідача зобов`язано включити дані про поточний рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На виконання вказаної постанови суду, відповідачем включено інформацію про позивача до зазначеного переліку та 05.02.2018 року виплачені кошти в межах гарантованої суми - 17069,42 грн. Отже, відповідач виконав покладений на нього обов`язок, а відтак права позивача не порушено. Крім того, відповідач також вказує, що у ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Відповідач також звертає увагу, що відповідно до п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач зауважує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй такої шкоди. Також зазначає, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, нормами Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, дана позовна заяву є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

01.06.2021 року за вх. № 31100/21 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено заперечення щодо аргументів відповідача, викладених у відзиві.

02.06.2021 року за вх. № 31224/21 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

В судове засідання, призначене на 03.06.2021 року відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце даного засідання.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року провадження у даній адміністративній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 280/1043/20.

Ухвалою суду від 15.06.2022 року провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 30.06.2022 року.

29.06.2022 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

В судове засідання 30.06.2022 року відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце даного засідання.

Ухвалою суду від 30.06.2022 року вирішено продовжувати розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

12.04.2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку №980-051-000002175, відповідно до якого на ім`я позивача відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнка Юрія Петровича.

13.06.2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 до 22.07.2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст. ст.37, 38, 47-52, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Ірклієнку Юрію Петровичу з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1702 від 01.09.2016 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговано Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №265 від 24.01.2017 року визначено повноваження уповноважених осіб Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до зазначених рішень з 25.01.2017 року повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, делеговано Волкову Олександру Юрійовичу .

Також відповідно до вищезазначеного рішення з 25.01.2017 року уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Гриценка Володимира Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №383 від 08.02.2018 року змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та визначено її повноваження.

Згідно з зазначеним рішенням з 09.02.2018 року відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані Гриценку Володимиру Володимировичу, та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь Смолія Богдана Володимировича , якому з 09.02.2018 року делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.06.2018 №1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно.

Також відповідно до вищезазначеного рішення провідному професіоналу відділу безпеки департаменту розслідування протиправних діянь Смолію Богдану Володимировичу строком на два роки з 13.07.2018 року до 12.07.2020 року включно продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п.4 ч. 1 ст.48 Закону.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №311 від 11.02.2020 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з 12.02.2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчука Віталія Віталійовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема, ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ «Банк Михайлівський», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28.05.2020 №1014 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» на один рік з 13.07.2020 року до 12.07.2021 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, Паламарчуку Віталію Віталійовичу строком на один рік з 13.07.2020 року до 12.07.2021 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1139 від 18.06.2020року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський». Відповідно до зазначеного рішення процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» передбачає виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів протягом п`яти років з дня початку процедури ліквідації банку.

Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчуку Віталію Віталійовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ліквідація ПАТ «Банк Михайлівський» здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України від 13.05.2020 року № 590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» (далі - Закон № 590) та відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону.

За таких умов, відповідач з 23.05.2016 року здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку виключно у відповідності до порядку, визначеного Законом.

Так, у зв`язку із розпочатою процедурою ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», позивач мала право на відшкодування коштів як вкладник неплатоспроможного банку. Відповідачем виплата таких коштів здійснюється в межах гарантованої державою суми відшкодування відповідно до загального реєстру вкладників. Водночас, Уповноваженою особою відповідача позивача не було включено до реєстру вкладників, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про оскарження таких дій.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року, яка набрала законної сили 02.10.2017 року, у справі № 802/1194/17-а відповідача зобов`язано включити дані про поточний рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На виконання вказаної постанови суду, відповідачем включено інформацію про позивача до зазначеного переліку та 05.02.2018 року виплачені кошти в межах гарантованої суми - 17069,42 грн.

Позивач, зауважуючи, що відповідачем несвоєчасно повернено їй кошти на відшкодування гарантованої суми за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський, з метою стягнення з відповідача заподіяні збитки на загальну суму 221 947, 75 грн., звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Сеціальними законом, що здійснює регулювання відносин, що склалися внаслідок у зв`язку з ліквідацією банку, є Закон, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.

Ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, відповідно до п. 4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 року N 758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз`яснень Міністерства юстиції України, пріоритетними, в даному випадку, є положення Закону, який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі 6-2001цс15, відповідно до якого у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 08.02.2018 року справа № 308/3282/15-ц, від 14.02.2018 року справа № 761/20903/15-ц, № 553/2630/15-ц, суд зазначив, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Отже, порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів банку також регулюється Законом.

Відповідач є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Відповідач є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Водночас слід зазначити, що відповідач не здійснює самостійно виведення банку з ринку, а делегує частину своїх повноважень Уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації банку.

Порядок відшкодування відповідачем коштів за вкладами встановлюється Законом та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі Положення № 14).

З приписів ст. ст. 26, 27 та 48 Закону та р. III і IV Положення № 14 слідує, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000,00 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в загальний реєстр вкладників.

Відповідно до ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

У відповідності до ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Також, ст. 27 Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу підстав, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою переліку вкладників.

Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання загального реєстру інші документи, окрім переліку рахунків вкладників.

Перелік, який складається Уповноваженою особою та загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

З наведеного також слідує, що загальний реєстр не складається та не затверджується уповноваженою особою відповідача, як і перелік вкладників не складається та не затверджується відповідачем.

Оскільки відповідач є особою публічного права то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Тобто, під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку.

Ст. 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

З наведеного слідує, що повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на Уповноважену особу відповідача.

Оскільки позивача не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, остання звернулася до суду за захистом своїх прав.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року, яка набрала законної сили 02.10.2017 року, у справі №802/1194/17-а відповідача зобов`язано включити дані про поточний рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд звертає увагу на те, що на дату розгляду судом справи, на виконання рішення адміністративних судів, уповноваженою особою було включено додаткову інформацію щодо позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, позивачу було відшкодовано грошові кошти в межах гарантованої суми відшкодування за вкладом, які особисто отримано нею 05.02.2018 року у сумі 17069,42 грн., про що позивач також зазначає в позовній заяві.

Отже, відповідно до приписів Закону, відповідач виконав свій обов`язок в повному обсязі перед позивачем.

Водночас, що вимог позивача про стягнення 3% річних, інфляційних збитків, пені та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

В свою чергу, за змістом положень ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу процитованих положень вбачається, що нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц суд прийшов до такого висновку: стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В свою чергу, як вже зазначалось, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Саме Законом визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (ч. 1 ст. 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (ч. 7 ст. 26, ч. 3 ст. 28 Закону).

Оскільки строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», як визначено рішенням виконавчої дирекції відповідача від 28.05.2020 року №1014, до 12.07.2021 року, документи про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались.

Отже, на час подання позивачем позовної заяви до Вінницького міського суду строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

Суд також звертає увагу, що на момент розгляду даної справи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відсутні відомості щодо ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.

При розгляді даної справи судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2018 року у справі № 761/31569/16-ц, у відповідності до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону).

Отже, з огляду на вищенаведене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заподіяні збитки, зокрема, пені - 186 910, 15 грн., 3% річних - 832, 62 грн., інфляційних збитків - 4204,98 грн 54.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 160/10300/19 та від 01.06.2022 року по справі № 280/1043/20.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне.

Питання відшкодування моральної шкоди врегульовано ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно правої позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 25.04. 2018 року у справі № 761/13137/16-ц, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, Законом, який у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами є спеціальними, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування.

При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 826/18130/16.

В обґрунтування завданої моральної шкоди, позивачем у позовній заяві зазначено, що вона внаслідок неналежного виконання відповідачем недоговірного зобов`язання з виплати відшкодування за вкладом неплатоспроможного банку була вимушена протягом тривалого вести з відповідачем тривале і виснажливе претензійне листування, що завдало душевних страждань та погіршення стану здоров`я.

Однак, такі доводи не можуть слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, які, в свою чергу, в матеріалах справи відсутні.

Отже, позовна вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заподіяних збитків на суму 221 947, 75 грн., з яких: пеня - 186 910, 15 грн., 3% річних - 832, 62 грн., інфляційні збитки - 4204,98 грн., моральна шкода - 30 000 грн. відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, б. 17, м. Київ, 04053)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.08.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна