Справа № 260/2775/22
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

08 серпня 2022 рокум. Ужгород№ 260/2775/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Зейкан М.М.,

за участі:

представник позивача - Сідун О.С.,

представник відповідача 1 - Стегура Р.І.,

представник відповідача 2 - Рапіта О.В.,

представник третьої особи - Олексій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову представника позивача шляхом заборони примусового відчуження транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Закарпатської обласної військової адміністрації, Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа, без самостійних вимог - Національна поліція України ГУНП в Закарпатській області, в якій просить суд: 1. Визнати Наказ №918-АГ від 14.07.2022 року про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану з метою забезпечення потреб НОМЕР_2 прикордонного загону виданий Начальником НОМЕР_2 прикордонного загону підполковником ОСОБА_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, протиправним та скасувати його. 2. Рішення №38 від 22 липня 2022 року про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захист безпеки населення та інтересів держави, яким погоджено примусове відчуження рухомого майна (транспортний засіб марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (п.4) погоджене радою оборони області (Закарпатська обласна військова адміністрація), протиправним та скасувати його. 3. Зобов`язати раду оборони області (Закарпатську обласну військову адміністрастрацію), повернути транспортний засіб марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

05.08.2022 року представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити вчиняти певні дії відповідачам щодо примусового відчуження транспортного засобу марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви представник позивача вказала, що вважає за необхідне заборонити відповідачам, а саме, Чопському прикордонному загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та Закарпатській обласній військовій адміністрації відчужувати транспортний засіб марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки транспортний засіб примусово відчужили з порушенням вимог законодавства, а тому настануть невідворотні наслідки, щодо користування, розпорядження та володіння майном позивача.

Зазначає, що є об`єктивна вірогідність того, що до ухвалення рішення у справі за даним позовом, відповідачі здійснять незаконне використання або відчуження транспортного засобу та його фактичне повернення власнику вже не буде можливим.

В судовому засіданні представник позивача підтримала подане клопотання та просила суд забезпечити адміністративний позов. Представник позивача звернула увагу на те, що правових підстав для відчуження транспортного засобу, що належить позивачу, який, у свою чергу, в рамках кримінального провадження не являється ні свідком, ні підозрюваним, у відповідача або будь-якої третьої особи, немає. У випадку невжиття даних заходів забезпечення позову, представник позивача, вважає, що виконати рішення суду буде неможливим, а отже права та інтереси позивача залишаться порушеними. Вказує, що є загрози знищення або пошкодження належного позивачу транспортного засобу.

Представник відповідача 1 - Закарпатської обласної військової адміністрації - в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви представника позивача та просила суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник відповідача 2 - Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви з підстав, наведених у поданих письмових запереченнях на таку.

Так, зокрема, у запереченні зазначає, що транспортний засіб марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , вилучений протоколом огляду місця події проведеного 12.07.2022 року в с. Галоч, Ужгородського району в рамках кримінального провадження №0000365 від 12.07.2022 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Звернув увагу суду на те, що під час примусового відчуження транспортного засобу марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , даний автомобіль не перебував під арештом.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував.

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано ст. 154 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частинами 1, 4 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 цієї статті Кодексу забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Перелік видів забезпечення позову встановлено ч. 1 ст. 151 КАС України, а саме:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Необхідно зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Враховуючи стислі строки розгляду заяви про забезпечення позову, у суду відсутня можливість у витребуванні додаткових доказів в порядку ст. 70-77 КАС України, які б змогли надати суду можливість забезпечити позов.

Таким чином, в справах, у яких заявлені клопотання про забезпечення позову, обов`язок доказування покладається на заявника.

Суд звертає увагу, що у позові позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №918-АГ від 14.07.2022 року «Про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану», рішення Закарпатської обласної військової адміністрації №38 від 22.07.2022 року та зобов`язати повернути транспортний засіб власнику.

Як зазначає позивач у заяві про забезпечення, відповідачем не дотримано процедури примусового відчуження транспортних засобів в умовах правового режиму воєнного стану, у зв`язку із чим транспортний засіб підлягає поверненню позивачу.

Отже, предметом оскарження в справі є наказ про примусове відчуження майна транспортного засобу, що належать позивачу, а в обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник позивача наголошує, що відповідачем не дотримано процедури примусового відчуження транспортного засобу в умовах правового режиму воєнного стану, у зв`язку із чим транспортний засіб підлягає поверненню.

Суд відзначає, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи позовні вимоги, з якими звернувся позивач, суд зауважує, що забезпечення позову у визначений ним спосіб буде фактично вирішенням справи по суті до прийняття рішення у даній справі, без з`ясування фактичних обставин справи, без оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних доказів y їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справ № 800/521/17 зазначила: «позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжую правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин».

На переконання суду, забезпечення позову шляхом, яким просить представник позивача, фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю; примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Стаття 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) визначає військово-транспортний обов`язок.

Зокрема, ч. 1 та 2 ст. 6 цього Закону передбачено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану регулює Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 № 4765-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4765-VI примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону № 4765-VI вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

В матеріалах справи міститься копія акту від 29.07.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна, складеного військовою частиною 1493, від підписання якого відмовились адвокати ОСОБА_1 - Пензеник В.І. та Сідун О.С.

На виконання наведених норм законів, постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1921 затверджено «Положення про військово-транспортний обов`язок», яким визначено порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації.

Крім того, суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено, що право на відшкодування вартості майна у разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають юридичні особи комунальної і приватної форми власності та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці (ч.1 ст. 9 Закону № 4765-VI). Отже, в даному випадку позивач має право на повне відшкодування вартості відчуженого транспортного засобу марки «КІА» моделі «Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , у відповідності до норм ч. 1 ст. 3 Закону № 4765-VI.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з наданих до суду матеріалів не випливає очевидної протиправності дій та рішень відповідача, оскільки наведені доводи підлягають дослідженню під час розгляду відповідної справи по суті позовних вимог із дослідженням наданих сторонами доказів.

Суд приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.09.2019 по справі №420/3397/19, де Суд акцентував увагу на тому, що очевидні ознаки протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

З урахуванням наведеного, оцінюючи доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх розумності і обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, та враховуючи відсутність відповідних доказів, які б могли свідчити про очевидну наявність порушеного права, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладених позивачем доводів та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.118, 150-158 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської обласної військової адміністрації, Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа, без самостійних вимог - Національна поліція України ГУНП в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Я. М. Калинич