Справа № 420/6059/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6059/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

05 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про винесення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В Одеському окружному адміністративному суді перебувала на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області, в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача у неприйнятті рішення по заяві від 14.12.2021 року та зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в приватну власність позивачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,12 га, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради (за межами населеного пункту) Одеського району (колишнього Овідіопольського району) Одеської області, кадастровий номер :01:002:0551.

Згідно прохальної частини позову ОСОБА_1 заявлено вимогу про зобов`язання відповідача повернути позивачу витрати зокрема на складання позову та іншу правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

30.05.2022 року Дальницькою сільською радою Одеського району Одеської області надано відзив на адміністративний позов (а.с.113-121), в якому зокрема щодо стягнення правничої допомоги зазначено, що відповідно до додатків наданих до позовної заяви, позивачем не надано жодного доказу щодо укладення договору на правничу допомогу. Жодного запиту на адресу відповідача з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 не надходило, що дає можливість зазначити та констатувати, що скоріш за все договір укладений не був. Таким чином відповідачем зазначено, що всі зазначені обставини зазначають про невиконання вимог діючого законодавства України, а саме ст.139 КАС України, також вбачаються моменти з яких можливо зробити висновок, що розмір зазначених витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, не співмірним складності справи, та відсутні жодні допустимі докази часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт та взагалі наявності правничої допомоги (надання послуг). Також відповідач акцентував увагу на тому, що справу розглянуто у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, що в свою чергу вказує, що така справа є незначної складності.

Рішенням суду від 06.07.2022 року адміністративний позов задоволено частково.

26.07.2022 року позивачем надано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, згідно якого він просить суд зобов`язати Дальницьку сільську раду Одеського району Одеської області повернути витрати на складання позову та іншу правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Суд при вирішенні вищевказаної заяви враховує те, що відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, однак докази, що підтверджують конкретний розмір судових витрат, можуть бути подані особою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а також змісту позову (зокрема прохальної частини позову), позивач просив покласти судові витрати на відповідача. При цьому розгляд справи судом відбувався у порядку письмового провадження, а тому судові дебати не проводились. Отже, зазначення у позовній заяві вимоги про стягнення судових витрат з відповідача може вважатися за цих умов дотриманням вимог частини сьомої статті 139 КАС України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 18.08.2021 року по справі №300/3178/20.

Щодо розгляду по суті заяви про розподіл судових витрат після ухвалення рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини 1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 3 ст. 252 КАС України).

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 18.03.2022 року між ОСОБА_1 (як Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «БІендЕМ Партнерз» в особі керуючого партнера Міщенко Оксани Володимирівни укладено договір про надання професійної правничої допомоги №18/03-22 (далі Договір).

П.1.1 та 1.2 договору зазначено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором стосовно правовідносин щодо визнання рішень, дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та інших пов`язаних з даними обставинами правовідносин необхідних для захисту прав та законних інтересів клієнта. Під професійною правничою допомогою в цьому Договорі сторони розуміють будь-які види правової допомоги, які визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка надається адвокатами адвокатського об`єднання.

Згідно п.4.1 Договору вбачається, що вартість з професійної правничої допомоги, визначених умовами даного Договору становить тверда грошова сума у розмірі 15 000,00 грн. без ПДВ, що є гонораром адвокатського об`єднання, яка сплачується клієнтом протягом 10 днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення, прийнятого за результатами судового розгляду позовної заяви клієнта, крім представництва інтересів клієнта у суді, що сплачується клієнтом з розрахунку 3000,00 грн. за одне судове засідання, в разі необхідності такої участі.

За результатами надання правової допомоги за цим Договором адвокатським об`єднанням складається звіт, що підписується представниками кожної із сторін та вказується обсяг наданої професійної правничої допомоги та її вартість (п.4.2).

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, на переконання суду, відсутність доказів сплати коштів за адвокатські послуги, враховуючи наявність встановленого у Договорі фіксованого розміру гонорару адвоката за представництво інтересів клієнта, які підлягають сплаті після винесення остаточного рішення по справі та яке набрало законної сили не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Проте суд враховує те, що згідно п.4.1 гонорар у розмірі 15 000,00 грн. сплачується позивачем протягом 10 днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення, в даному випадку рішення ухвалене ще 06.07.2022 року, натомість доказів сплати позивачем на користь адвокатського об`єднання означеної суми гонорару у Договорі до суду не надано.

Також стороною позивача не надано до суду звіт про який йдеться в п.4.2 Договору де вказується обсяг наданої професійної правничої допомоги.

Водночас суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що договір між позивачем та адвокатським об`єднання - не був укладений, оскільки доказів на обґрунтування означеного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять тоді як в матеріалах справи наявний належним чином засвідчений договір №18/03-22 від 18.03.2022 року.

Крім того суд також критично ставиться до посилань відповідача на те, що до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області не надходили адвокатські запити щодо розгляду заяв ОСОБА_1 , адже як видно з п.2.1 пп.2.1.3 (обов`язки адвокатського об`єднання) зазначено про підготовку з правом підписання та подання від імені клієнта всіх процесуальних документів пов`язаних із обставинами зазначеними у п.1.1 Договору, зокрема: позовних заяв, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, обмежень правомочності адвоката, тобто в даному випадку мова не йде лише про підготовку та надіслання будь-яких запитів, оскільки правнича допомога могла полягати зокрема у підготовці позовної заяви, що в свою чергу також є наданням правничої допомоги, яку передбачено означеним Договором.

Також аналізуючи предмет позову, суд зауважує, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Крім того суду не надано детального почасового опису робіт (наданих послуг), виконаних представником позивача, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не надано належних доказів фактичного понесення витрат.

Суд враховує, що не надання вищенаведених документів представником позивача не спростовує одержання позивачем правничої допомоги у цій справі.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 2000,00 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (67842, Одеська область, Одеський район, с. Дальник, вул. Дружби, буд.126, ) на користь ОСОБА_1 (27500, Кіровоградська область, Світловодський район, с. Федірки, код ІПН НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини заяви про розподіл судових витрат після ухвалення рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.