Справа № 733/373/22
Суддя: Вовченко А. В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2-а/733/6/22
Єдиний унікальний №733/373/22
Рішення

Іменем України

09 серпня 2022 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді - Вовченко А.В.,

при секретарі - Мошенець Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ічня справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Біла Церква Київської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ічнянського районного суду Чернігівської області із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Біла Церква Київської області , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свій позов обґрунтовує тим, що 06.06.2022 постановою серії БАБ №7490544 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Згідно вказаної постанови, 06.06.2022 о 11:34 у м.Біла Церква по вул.Леваневського в Київської області, водій, керуючи транспортним засобом марки «Вольксфаген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 24 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР - Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась пристроєм Тру Кам 20/20 ТС 008374.

Разом з тим, позивач вважає, що викладені у наведеній постанові обставини не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, розгляд справи та винесення постанови проведені з порушенням вимог чинного законодавства та із істотним порушенням прав позивача, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Так, 06.06.2022 позивач рухався по вул.Леваневського в м.Біла Церква зі швидкістю 74 км/год і був зупинений працівниками поліції. Також позивач вказує, що не був встановлений знак 5.70 ПДР, який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних приладів та (або) технічних засобів.

Після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, відповідач повідомив, що позивачем порушено п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, вказав на пристрій Тру Кам, та в свою чергу виніс оскаржувану постанову. При цьому відповідач не ознайомив позивача з правами та доказами правопорушення зафіксованого на Тру Кам.

Тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCAM» , який зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №УЗ197-12, вилучений з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02.11.2015 року , тому сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року нечинний з 02.11.2015 року. Це означає, що вимірювання швидкості руху автомобілів, які

здійснюються працівниками патрульної поліції з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів «LTI 20/20 TruCAM»,вчиняється без жодних законних підстав.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за №1395, згідно якої, відповідач мав роз`яснити позивачу зміст ст. 63 Конституції України та ознайомити його з його правами та обов`язками, передбаченими ст. 286 КУпАП.

Однак, відповідачем не була дотримана процедура складання матеріалів про адміністративні правопорушення. Так, відповідно до оскаржуваної постанови, між вчиненням правопорушенням (в постанові зазначено 11:34), та винесенням постанови пройшло всього 2 хв. (дата розгляду справи 11.36). Зазначене підтверджує, що відповідачем не було вжито заходів,спрямованих на виконання Інструкції, що в свою чергу, призвело до порушення прав позивача.

Також позивач вказує, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалась за допомогою приладу Трукам 20/20 ТС 008374, який не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції і переміщався у просторі. На запитання позивача де докази того, що саме швидкість його автомобіля показана на екрані прибору інспектор не надав ніякої інформації і виписав постанову.

Крім того, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху у тому числі і швидкісного режиму.

З огляду на викладене, позивач просив скасувати постанову інспектора УПП в м.Біла Церква Київської області старшого лейтенанта поліції Литвина О.Д. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №749054 від 06 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18.07.2022 року. Розгляд адміністративної справи проводився в позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.

Відповідачем не надано відзив на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд даної справи за відсутності позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи , згідно ч.4 ст. 229 фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2021 постановою серії БАБ №749054 від 06 червня 2022 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн.

Згідно вказаної постанови, 06.06.2022 року о 11:34 хв. у м.Біла Церква по вул.Леваневського Київської області, водій, керуючи транспортним засобом марки «Вольксфаген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 24км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР - Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась пристроєм Тру Кам ТС 009681.

Так, Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як було зазначено вище, відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, позивач керував транспортним засобом у населеному пункті зі швидкістю 74 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Відповідно до ст. 52 Закону України Про дорожній рух , контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію від 2 липня 2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч.1 ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

В рішеннях де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначено таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах Лобо Мачадо проти Португалії (Lobo Machado v. Portugal) і Фермьойлєн проти Бєльгії (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudgment sand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі Нідерост-Губер проти Швейцарії (Nidero?st Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі Шенк проти Швейцарії (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Між тим суд вбачає, що з боку відповідача не надано до суду доказів, щоб підтверджували обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху, зокрема, допустив порушення швидкісного режиму в населеному пункті, чим порушив п. 12.4. ПДР.

Із змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що до неї долучені будь-які докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також те, що її було складено у присутності свідків.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі Дактарас проти Литви від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №749054 від 06 червня 2022 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн. підлягає задоволенню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280 , 288, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову старшого лейтенанта Литвина О.Д. 1 взводу 2 роти м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №749054 від 06 червня 2022 року , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у м.Біла Церква Київської області, , м.Біла Церква, вул. Сухоярська,18-а, 09109.

Суддя А. В. Вовченко