Справа № 183/433/22(2-а/183/50/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 183/433/22(2-а/183/50/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2022 року

в адміністративній справі №183/433/22(2-а/183/50/22) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2022 року у справі №183/433/22(2-а/183/50/22) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення по цій справі, яким позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що за доказами відповідача видно, що знак 1.37 про виконання дорожніх робіт знаходиться в середині зони виконання дорожніх робіт та є закритим для того, щоб його побачити при наближенні до цієї зони. При цьому, загорода у вигляді оранжевої сітки не дає поняття, що це зона проведення дорожніх робіт. Крім того, позивач вказує про те, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам про те, що відповідачем винесено постанову із істотним порушенням прав та правових гарантій позивача, оскільки постанову винесено на місці вчинення правопорушення (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито було вчинено. З огляду на вказане позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема: подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, не отримав повістки про дату, час та місце розгляду справи в суді.

Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про те, що відповідно до вимог ДСТУ 7168:2010 щодо огородження дорожніх тимчасових робіт, можна зазначити, що місце обладнане дорожнім знаком 1.37 «дорожні роботи» та сигнальною стрічкою, тому, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем порушено правила зупинки та стоянки, тобто транспортний засіб позивача суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював загрозу безпеці руху, та фотофіксація вчинення адміністративного правопорушення спростовує доводи позивача про відсутність дорожнього знаку 1.37. Поряд із зазначеним, відповідач вказав про те, що після встановлення відповідальної особи, інспектором з паркування було негайно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія РАП №378104523 від 13.12.2021 згідно з ч. 5 ст. 279-1, ст.ст. 283, 284 КУпАП без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 грудня 2021 року відносно позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії РАП №378104523, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 11 листопада 2021 року о 13:23 год. транспортним засобом Mitsubishi Lancer X з номерним знаком НОМЕР_1 здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Успенська площа, 14, чим порушив вимоги п.п. «є» п. 15.9 розділу 15 ПДР України в частині зупинки транспортного засобу ближче 10 м. від позначеного місця виконання дорожніх робіт та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП України (а.с. 20).

Правомірність винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 13 грудня 2021 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом «є» пункту 15.9 розділу 15 ПДР України встановлено, що зупинка забороняється: ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно примітки до ст.122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та шостою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Таким чином, враховуючи, що позивач є особою, за якою зареєстровано право власності на транспортний засіб Mitsubishi Lancer X з номерним знаком НОМЕР_1 , тому посадова особа відповідача мала право, після встановлення відповідальної особи, винести постанову про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, зафіксоване в режимі фотозйомки, відносно позивача без його участі.

З огляду на вказане позовна вимога позивача про визнання протиправними дій інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про притягнення позивача до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн., задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування спірної постанови, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу у місці, де відстань ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт.

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, на офіційному сайті інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (https://ipkp.dniprorada.gov.ua/postanova) наявні фотознімки подій 11 листопада 2021 року.

Дослідивши надані відповідачем фотознімки подій 11 листопада 2021 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пп. 8.2-1 п. 8 ПДР України дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Згідно з п. 1 розділу 33 ПДР України до попереджувальних знаків належить, зокрема: 1.37 «Дорожні роботи». Ділянка дороги, на якій виконуються дорожні роботи.

З матеріалів справи встановлено, що дорожній знак 1.37 «Дорожні роботи», на наявність якого посилаються відповідачі, розміщений таким чином, що є розвернутим перпендикулярно до учасників дорожнього руху, які здійснюють зупинку в спірному місці, та є фактично закритим від учасників дорожнього руху, зокрема помаранчевою сіткою.

Вказані обставини свідчать про відсутність можливості сприйняття учасниками дорожнього руху, у тому числі позивачем, інформації, яку передає дорожній знак 1.37 «Дорожні роботи» розміщений поряд зі спірним місцем зупинки транспортного засобу позивача.

Вищезазначене свідчить про порушенням вимог 10.3.38 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014».

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам позивача щодо неналежної організації дорожнього руху, зокрема встановлення дорожнього знаку 1.37 з порушенням вимог ПДР України та ДСТУ 4100-2014, що призвело до неправильного вирішення спору.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідачами не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки відповідачами не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 567,50 грн. (227 грн. за подання позовної заяви, 340,50 грн. за подання апеляційної скарги).

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості при розподілі судових витрат повертати заявникам суми комісії, сплаченої банківській установі при проведенні оплати судового збору. Комісія банку це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг, вказані кошти є фактично винагородою банківської установи. Відтак, вимоги апеляційної скарги позивача в частині стягнення на користь заявника суми банківської комісії задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2022 року у справі №183/433/22(2-а/183/50/22) скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни від 13 грудня 2021 року серії РАП №378104523 до повідомлення серії ID00501961 від 11 листопада 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 567 (п`ятсот шістдесят сім) гривень 50 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова

суддя Д.В. Чепурнов