Справа № 460/4605/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/4605/21 пров. № А/857/7380/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П.,

суддів Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року, прийняте суддею Нор У.М. в м.Рівне, у порядку письмового провадження, у справі № 460/4605/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності незаконною і протиправною, зобов"язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення позивача від 11.02.2021; визнати протиправним продовження бездіяльності відповідача з 19.06.2020 щодо надмірно тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013, яким зобов`язано державу Україну виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу на його сім`ю, яка складається з чотирьох осіб, грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення за аналогією виплати грошової компенсації, передбаченої Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2016 № 719; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200000грн за продовження з 19.06.2020 дискримінаційної, незаконної і протиправної бездіяльності відповідача щодо надмірно тривалого невиконання та зволікання (волокити, саботажу) виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013, і за ненадання відповідачем у визначений законом строк обґрунтованої відповіді на звернення позивача від 11.02.2021; зобов`язати відповідача в якості «позитивної дії» направленої на усунення житлового права сім`ї позивача в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», проведені розрахунки щодо нарахування і виплати позивачу на його сім`ю, яка складається з чотирьох осіб, грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення за аналогією виплати грошової компенсації, передбаченої Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2016 № 719, надати заявнику у письмовому вигляді.

Позовні вимоги мотивує тим, що надмірно тривалий час перебуває без належного виконання виконавче провадження № 38662180 з приводу виконання Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013, щодо виконання рішень національних судів, ухвалених, в тому числі на користь позивача, у якому відповідачем (боржником) є Держава Україна в особі Секретаріату урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, який є структурним підрозділом відповідача, як орган представництва, та відповідальний за виконання рішень Європейського суду з прав людини. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача є цинічною дискримінаційною, протиправною та такою, що породжує і завдає його сім`ї матеріальної та моральної шкоди, а тому є підставою стягнення грошової компенсації з метою придбання житла. Позивач зазначає, що рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі № 460/1061/19 та від 18.06.2020 по справі № 460/119/20, бездіяльність відповідача з цього приводу двічі визнавалася протиправною. Однак, бездіяльність відповідача триває і після ухвалення останнього з названих судових рішень, тобто з 19.06.2020. З огляду на вказане, в лютому 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо усунення порушення житлових прав його сім`ї шляхом застосування за аналогією, зокрема, Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2016 № 719, та, відповідно, виплати грошової компенсації для придбання житла. Крім того, позивач вважає, що оскаржуваною бездіяльністю відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він визначив в розмірі 200000,0 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, яка полягає у ненадані відповіді на звернення позивача від 11 лютого 2021 року.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України з 19 червня 2020 року щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року по справі «Кононова та інші проти України» в частині виконання рішення національного суду, ухваленого на користь позивача .

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в поданій заяві позивач просив перерахувати на його рахунок кошти для придбання житла на виконання рішення ЄСПЛ від 06.06.2013 за аналогією відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 719 від 19.10.2016 та/або в інший спосіб, тобто заява позивача фактично стосувалась питання щодо зміни порядку та способу виконання судового рішення, вирішення якого відноситься до компетенції виконавчої служби.

Водночас строків розгляду Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Визнання судом протиправною бездіяльність Мін`юсту, яка поляає у ненаданні відповіді на заяву позивача від 11.02.2021 є безпідставною і не відповідає дійсності, оскільки відповідь надана Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений … Законом України «Про виконавче провадження».

Належне позивачу відшкодування на виконання рішення Європейського суду було сплачено 21.11.2013 на підставі платіжного доручення від 06.09.2013 № 2745, в сумі 31657,08 грн. Також, 27.06.2014 позивачу було сплачено пеню в сумі 247грн.

Таким чином, рішення Європейського Суду у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013 було виконане в частині виплати позивачу суми відшкодування.

Боржником, відповідальним за вжиття заходів індивідуального характеру за ухвалою Володимирецького районного суду від 16.07.2002 є Володимирецька селищна рада.

Факт звернення до Європейського суду і винесення рішення у справі проти України не змінює боржника, селищну раду, на будь-який інший орган.

Позивач повинен довести як наявність вини, наслідків так і причинно-наслідкового зв`язку між ними. І лише наявність повністю усіх зазначених елементів є належною підставою для стягнення моральної шкоди.

Позивачем неодноразово вже стягувалась моральна шкода з підстав, аналогічних до предмета спору у даній справі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити новее, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, відповідно до якої, за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, Володимирецька селищна рада зобов`язалась надати позивачу житло, яке буде в наявності позачергово.

В подальшому, за заявою позивача, ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 року, в зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду щодо зобов`язання Володимирецької селищної ради забезпечити ОСОБА_1 житлом відповідно до вказаної вище мирової угоди, з метою захисту Конституційного права позивача на житло, судом було змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 та стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь позивача кошти в сумі 164004грн для придбання житла.

Вказана ухвала Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009, абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 викладено у новій редакції: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2007 року та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».

Саме тривале невиконання вищевказаних рішень національного суду стало підставою для звернення позивача до Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» від 06.06.2013 постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, постановлено, що було порушення статті 13 Конвенції, постановлено що, держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, а саме за заявою 37355/0828/07/2008 зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача , а саме (згідно тексту рішення та додатку 1 до нього) - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002, яка змінена ухвалою того ж суду від 26.06.2008 (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

03.07.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. відкрито виконавче провадження № 38662180 з примусового виконання рішення № 11770/03, виданого 06.06.2013 Європейським судом з прав людини про:

(а) держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1 (за винятком заяв № 28061/08 та 28071/08), та 1500 (одну тисячу п`ятсот) євро

(і) кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2, та(іі) заявникам за заявами № 28061/08 та 28071/08 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

11.02.2021 позивач засобами поштового зв`язку скерував відповідачу заяву, у якій просив застосувати за аналогією Порядок надання державою підтримки та забезпечення громадян доступним житлом, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 819, та/або Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2016 № 719, з метою виплати позивачу коштів для придбання житла на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013. Відповідь на вказане звернення, як стверджує позивач, він не отримав.

Відтак, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо надмірно тривалого невиконання рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» від 06.06.2013, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідальним за виконання рішень Європейського суду з прав людини та його координацію є Міністерство юстиції України, відповідачем з 19.06.2020 допущено бездіяльність щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв). Також, відповідачем протиправно ненадано відповіді на звернення позивача від 11.02.2021. Враховуючи доведеність заподіяної моральної шкоди позивачу щодо характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, стягнути з Міністерства юстиції України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6000 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення шляхом застосування аналогією закону Порядку № 719, оскільки відповідно до ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 з врахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 йому слід передати у користування квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України, а не сплатити грошову компенсацію, то на час прийняття ЄСПЛ 06.06.2013 рішення у справі «Кононова та інші проти України» ухвала Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 передбачала не стягнення на користь позивача коштів на придбання житла, а зобов`язання Ради придбати та надати у його користування квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору у даній справі є протиправність бездіяльності відповідача щодо рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013, яким зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, в частині виконання ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008, з 19.06.2020, тобто після прийняття судового рішення у справі № 460/119/20.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, урегульовано, зокрема, Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон № 3477-ІV).

За визначенням виконання ст.1 цього Закону виконання Рішення - а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Відповідно до ст.2 Закону № 3477-ІV Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції ( 995_004 ).

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Статтею 5 Закону № 3477-IV встановлено, що протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад Рішення Стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб`єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.

За визначенням ст.1 Закону № 3477-IV орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Пунктом 1 постанови КМУ № 784 від 31.05.2006 року "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень, покладено на Міністерство юстиції.

За приписами частин першої-третьої статті 11 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства;

б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Орган представництва в рамках здійснення передбаченого частиною другою цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем`єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру.

Доказів вжиття ефективних заходів Міністерством юстиції України, як відповідального за виконанням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) в порядку визначеному статтею 11 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006, щодо виконання рішення національного суду, ухваленого на користь позивача, - відповідачем не надано, як суду першої, так і апеляційної інстанції. Доводи відповідача щодо вжиття ним всіх необхідних заходів для виконання рішення Європейського суду з прав людини та відсутність необхідних законодавчих актів, які б забезпечували виконання цього рішення, - не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент розгляду даної адміністративної справи, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013, яким зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 в частині виконання ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року, не виконано.

Тривале не виконання протягом багатьох років виконання рішення суду свідчить про те, що Міністерство юстиції України, як відповідальне за виконанням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) в порядку визначеному статтею 11 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006, щодо виконання рішення національного суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 , не належно реалізує свої повноваження для виконання зазначеного судового рішення та не вживає всіх можливих та вичерпних заходів для цього.

Колегія суддів вважає, що неналежний контроль Мін`юстом за виконанням рішення ЄСПЛ від 06.06.2013 у справі «Кононова та інші проти України» щодо позивача та відсутність з його сторони координації дій відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування, є бездіяльністю відповідача щодо виконання з 19.06.2019 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононов та інші проти України» від 06.06.2013, яким зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 .

Щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 11.02.2021, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було надано як суду першої, так і апеляційної інстанції, доказів на підтвердження вжиття відповідачем заходів щодо належного розгляду (забезпечення належного розгляду) такого звернення у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 200000 грн. за продовження дискримінаційної, незаконної і протиправної бездіяльності відповідача, що призвело до надмірно тривалого невиконання та зволікання (волокити, соботажу) виконанням судових рішень і ненадання у визначений законом строк обґрунтованої відповіді, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність заподіяної моральної шкоди позивачу щодо характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, засад розумності, а також з урахуванням інших обставин у цій справі, які мають істотне значення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст.1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

ОСОБА_1 всупереч рішень національних судів та міжнародних установ, продовжує бути незабезпеченим житловим приміщенням, що потребує від нього додаткових зусиль по організації свого побуту та побуту членів його сім`ї. Сама по собі тривалість невиконання судового рішення завдає моральних страждань, посилює відчуття безнадійності та відсутності правового захисту. Відповідні моральні страждання посилюються також й тим, що ситуація не зазнає змін навіть після ухвалення рішення Європейського суду з прав людини, яким зобов`язано виконати рішення національних судів щодо позивача, а також інших рішень судів, які описано вище, яким визнано протиправним надмірно тривале продовження бездіяльності відповідачів щодо тривалого невиконання рішення судів.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги, що саме на Міністерство юстиції законом було покладено обов`язок контролювати виконання зазначеного рішення національного суду, ухваленого на користь позивача, лише з огляду на наявність рішення ЄСПЛ від 06.06.2013 у справі «Кононова та інші проти України», відповідно, заподіяна моральна шкода перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його бездіяльністю по відновленню порушеного права позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди 6000,0 грн. спричинений позивачу, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, враховував доведеність заподіяної такої шкоди позивачу щодо характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, засад розумності, а також з урахуванням інших обставин у цій справі, які мають істотне значення.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення за аналогією виплати грошової компенсації, передбаченої Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2016 № 719 (далі - Порядок № 719), то відмова у задоволенні таких позивачем не оскаржується

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а, відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року у справі № 460/4605/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін