Справа № 340/6113/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 340/6113/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року, (суддя суду першої інстанції Брегей Р.І), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/6113/21 за позовом виконуючого обов`язки Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВНИВ:

15.09.2021 року виконуючий обов`язки Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області №153 від 21.08.201 року «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 »

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області №154 від 21.08.201 року «Про передачу в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель комунальної власності гр. ОСОБА_1 »

Адміністративний позов обґрунтований тим, що на час подання заяви про отримання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства та створила його. Після державної реєстрації ФГ має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення ФГ.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення сесії Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області №153 від 21.08.201 року «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 »

Визнано протиправним та скасовано рішення сесії Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області №154 від 21.08.201 року «Про передачу в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель комунальної власності гр. ОСОБА_1 »

Не погодившись з рішенням суду третя особа звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в.о. керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області не мав правових підстав для звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі. Також, заявник зазначає. що позивачем порушено строк звернення до суду з позовом з причин, що не є поважними. Крім того, третя особа зазначає, що акти органу місцевого самоврядування вичерпали свою силу, відтак їх скасування в судовому порядку є неможливим.

Від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 жовтня 2015 року держава уклала договори про передачу в оренду третій особі двох земельних ділянок площею 36,7079 га і 27,5782 га на території Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області для ведення (створення) фермерського господарства строком на 10 років (а.с.24-29).

21 липня 2016 року ОСОБА_1 створила фермерське господарство «Агроальянс Плюс» (далі Господарство) (а.с.45-47).

В подальшому ОСОБА_1 знову звернулась до органу місцевого самоврядування із заявою про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою для надання в оренду земельної ділянки для створення фермерського господарства.

За наслідками ініційованої третьою особою процедури, відповідачем було прийнято рішення сесії Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області №153 від 21.08.201 року «Про затвердження проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 », а також №154 від 21.08.201 року «Про передачу в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель комунальної власності гр. ОСОБА_1 ».

Договір на виконання вказаних рішень не укладався.

Виявивши порушення вимог чинного законодавства, прокурор звернувся до органу місцевого самоврядування із вимогою про скасування прийнятих рішень №153 та 154.

Однак, сільська рада рішення про скасування спірних рішень не ухвалила.

З метою захисту інтересів держави прокурор звернувся до суду з позовом про скасування рішень №153 та 154.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що третя особа вже реалізувала своє право на отримання земельної ділянки для створення ФГ, та створила його, відтак отримання спірної земельної ділянки повинно було провадитись самим фермерським господарством через процедуру земельних торгів, а не ОСОБА_1 як фізичною особою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною третьою статті 7 цього Закону земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акту на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців» та громадських формувань, державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні норми викладено у статті 12 Закону України «Про фермерське господарство».

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства в порядку, визначеному законом, на конкурентних основах.

Із заявою про надання спірної земельної ділянки третя особа звернулась як фізична особа з метою безкоштовного отримання земельної ділянки, водночас встановлені обставини справи свідчать, що вона вже скористалась своїм право на отримання земельної ділянки для створення фермерського господарства та творила останнє.

Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства, в порядку визначеному законом, на конкурентних основах.

Приписами частини 1 статті 7 Закону передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Приписами частини 1 статті 134 Земельного кодексу України (в редакції на 21 серпня 2019 року) встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку відповідач мав право на передачу в оренду земельної ділянки саме ФГ на конкурсних засадах земельних торгів, а не на підставі заяви фізичної особи безоплатно з метою створення ФГ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішень відповідача №153 та 154 від 21.08.2019 року.

Стосовно доводів позивача про відсутність у позивача повноважень на звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру (далі - Закон № 1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 23 Закону № 1697-VII встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз вказаних вище законодавчих норм дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

Так, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. При цьому, нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Разом з цим, здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. При цьому, неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Тобто, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний суб`єкт владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Разом з цим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 806/1000/17.

В даному випадку підставою для звернення в.о. керівника Знам`няької окружної прокуратури до суду із позовом послугувало те, що за наслідками здійсненої перевірки прокурором було з`ясовано, що має місце порушення вимог земельного законодавства, внаслідок якого тертій особі спірними рішення безпідставно безоплатно надано в оренду земельну ділянку для створення ФГ.

Тобто, в даному випадку прокурором з`ясовано, що має місце порушення прав територіальної громади, в спільній власності якої перебувають землі комунальної власності, та від імені якої діяла відповідна селищна рада.

Прокурор вжив заходів для досудового врегулювання спору, звернувши із відповідними вимогами до селищної ради, однак відповідною радою порушення усунуті не були.

Відтак, прокурор в інтересах держави, за відсутності відповідного органу, який в даному випадку повинен захищати інтереси громади (держави) від порушень, допущених розпорядником земельної ділянки, обґрунтовано звернувся до суду з адміністративним позовом в порядку визначеному ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та ст. 53 КАС України.

Стосовно доводів третьої особи про порушення прокурором строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно ч. 1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що керівник Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області звертався із даним позовом у строк, встановлений судом, в порядку господарського судочинства.

Розгляд цивільної справи було здійснено судами першої та апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 17.06.2021 року рішення судів першої та апеляційної інстанції було скасовано, а провадження у справі закрито. Визначено підсудність даної справи судам адміністративної юрисдикції.

Отже, строк на подання адміністративного позову у даній справі прокурором було порушено з поважних причин, а саме у зв`язку з неправильним визначенням підсудності даної справи, зокрема, і судами.

Водночас заявник подав адміністративний позов у строк до спливу 3-місячного терміну з моменту прийняття Верховним Судом постанови про закриття провадження у справі, відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску строку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року в адміністративній справі №340/6113/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай