Справа № 420/215/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/215/22

Категорія: Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Піть І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання противоправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-39401-51У від 17.02.2021 на суму 30 440, 74 (тридцять тисяч чотириста сорок) гривень 74 копійок, що була винесена Головним управлінням ДПС в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 15.02.2017 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Одразу після цього, позивач встав на облік до податкових органів, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. В той же час, 01.02.2017 між ОСОБА_1 та Національним-природним парком «Тузловські лимани» (далі - НПП «Тузловські лимани») було укладено договір № 05, а також ряд аналогічних договорів, про надання юридичних послуг. НПП «Тузловські лимани», як податковий агент, здійснював за ОСОБА_1 нарахування та сплату єдиного соціального внеску за 2017-2018 роки. Крім того, протоколом № 1 від 30.11.2017 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальність «РІК СТІЛ ЕНТЕРПРАЙЗЕС» ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Товариства. Під час перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «РІК СТІЛ ЕНТЕРПРАЙЗЕС» йому було виплачена заробітна плата та сплачено єдиний соціальний внесок за 2018-2020 роки, що підтверджується відповідною довідкою за Формою ОК-5. Водночас, 09.07.2021 позивач отримав від Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі постанову про відкриття виконавчого провадження № 66035458 та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Виконавче провадження відкрито на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-39401-51У від 17.02.2021 на суму 30 440, 74 (тридцять тисяч чотириста сорок) гривень 47 копійок. Не погодившись із зазначеною вимогою позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-39401-51У від 17.02.2021 на суму 30 440, 74 (тридцять тисяч чотириста сорок) гривень 74 копійок, що була винесена Головним управлінням ДПС в Одеській області.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" роботодавці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, розглядаються як окремі платники ЄСВ. Особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати ЄСВ за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Крім того, апелянт зазначив, що ОСОБА_1 , як представник позивача, брав участь у судових засіданнях у справах №521/5369/20, 499/144/17-ц, 521/15372/16-ц, 521/5806/20. Таким чином, на думку апелянта, позивач здійснював незалежну професійну діяльність з 2017 по 2020 роки включно.

Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить розгляд справи проводити за його участю, а тому розгляд справи призначено у режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ради адвокатів Одеської області № 55 від 15.02.2017 встановлено, що ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому видано Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002950.

16.01.2018 позивач був взятий на облік платника податків як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про що видана довідка за Формою 34-ОПП.

01.02.2017 між ОСОБА_1 та НПП «Тузловські лимани» було укладено договір № 05 про надання юридичних послуг. Відповідно до п. 1 Договору № 05 про надання юридичних послуг, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з правового супроводження господарської діяльності Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити. В подальшому між ОСОБА_1 та НПП «Тузловські лимани» було укладено ще ряд аналогічних договорів: № 09 від 03.04.2017, № 15 від 03.07.2017, № 1 від 02.01.2018, № 2 від 01.04.2018, № 3 від 27.06.2018.

Згідно з довідкою за Формою ОК-5, наданою Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування НПП «Тузловські лимани» було сплачено на користь позивача за 2017 рік 16 650 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн., з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 3630,00 (три тисячі шістсот тридцять) грн. та за 2018 рік було сплачено 16 650 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн., з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 3663,00 (три тисяч двісті сімдесят шість гривень) 24 копійки.

Крім цього, протоколом № 1 від 30.11.2017 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальність «РІК СТІЛ ЕНТЕРПРАЙЗЕС» ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Товариства. Під час перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «РІК СТІЛ ЕНТЕРПРАЙЗЕС» йому було виплачена заробітна плата та сплачено єдиний соціальний внесок (підтверджується довідкою за Формою ОК-5). Всього за 2019 рік було сплачено 50452, 26 (п`ятдесят тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 26 коп. з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 11 016, 72 (одинадцять тисяч шістнадцять) грн. 72 коп. Всього за 2020 рік було сплачено 9 446,00 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 00 коп., з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 2 078,12 (дві тисячі сімдесят вісім) грн. 12 коп. Таким чином, за 2018-2020 рр. за ОСОБА_1 було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 16 757,84 (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 84 коп.

Станом на 31.01.2021 в інтегрованій картці платника податку за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 30440,74 грн. На підставі цих даних відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-39401-51 від 17.02.2021, яку було направлено позивачу. Зазначена вимога повернулася до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання, борг самостійно позивачем не сплачений.

Зазначена заборгованість нарахована на підставі ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі інформаційної системи органу доходів і зборів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період (частково), за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно абз.2 п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у п.1 (крім абз.7), ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у п.п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа у відповідні періоди фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на встановлені обставини та зазначені нормативно-правові положення, колегія суддів доходить висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством. В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС як самозайняті особи, зокрема особи, які мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно отримують доход від роботодавця, який використовує їх працю на підставі трудового або цивільно-правового договору, або інших умовах, передбачених законодавством, спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI відповідає висновку, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 у адміністративній справі №160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 у адміністративній справі №440/2149/19 та в постанові від 16.03.2021 у адміністративній справі № 500/2433/19.

Апелянт зазначає, про необхідність сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах. Водночас такі твердження апелянта ґрунтуються на невірному тлумаченні норм Закону №2464-VI, оскільки сплата єдиного внеску безпосередньо особою та роботодавцем спричиняє подвійну його сплату, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа №260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18).

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно з довідкою за Формою ОК-5 наданою Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування НПП Тузловські лимани було сплачено на користь позивача за 2017 рік 16 650 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 3630,00 (три тисячі шістсот тридцять) грн. та за 2018 рік було сплачено 16 650 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 3663,00 (три тисяч двісті сімдесят шість гривень) 24 копійки.

Окрім цього, протоколом № 1 від 30.11.2017 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальність РІК СТІЛ ЕНТЕРПРАЙЗЕС ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Товариства. Під час перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ РІК СТІЛ ЕНТЕРПРАЙЗЕС йому було виплачена заробітна плата та сплачено єдиний соціальний внесок (підтверджується довідкою за Формою ОК-5). Всього за 2019 рік було сплачено 50452, 26 (п`ятдесят тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 26 коп. з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 11 016, 72 (одинадцять тисяч шістнадцять) грн. 72 коп. Всього за 2020 рік було сплачено 9 446,00 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн.. 00 коп. з яких було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 2 078,12 (дві тисячі сімдесят вісім) грн. 12 коп. Таким чином, за 2018-2020 рр. за ОСОБА_1 було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 16 757,84 (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 84 коп.

Враховуючи те, що позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, колегія суддів дійшла висновку, що дані обставини виключають обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання протиправною та скасування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Щодо доводів апелянта стосовно участі ОСОБА_1 в період з 2017 по 2020 роки у судових засіданнях, як представник позивача, колегія суддів зазначає, що доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем до суду не надано. При цьому, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є безумовною підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 09 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова