Справа № 160/3128/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2022 року Справа № 160/3128/22
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплати йому матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, передбаченого підпунктом 4 пункту 2 Указу Президента України від 04.10.1996 р. «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», чинного на момент виникнення спірних правовідносин за кожний окремо рік починаючи з 1996 р., 1997 р., 1998 р., 1999 р., 2000 р., 2001 р., 2002 р., 2003 р., 2004 р., 2005 р., 2006 р.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення за кожний окремо рік починаючи 1996 р., 1997 р., 1998 р., 1999 р., 2000 р., 2001 р., 2002 р., 2003 р., 2004 р., 2005 р., 2006 р.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що умови та порядок нарахування і виплати матеріальної допомоги у спірний період визначені Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплату праці працівників органів внутрішніх справ» від 04.10.1996 р. №926/96. Підпунктом 4 пункту 2 Указу №926/96, чинного на час виникнення спірних правовідносин, постановлено, виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Звернувшись до відповідача з заявою про нарахування матеріальної допомоги за спірні роки, він отримав відповідь про відсутність підстав для здійснення такої виплати. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, а тому був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду, 09.05.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Крім того, Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, затвердженої наказом МВС України від 10.06.1999 р. №149, та від 01.11.2003 р. №1236 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що фактичні витрати на матеріальну допомогу, відповідно до вимог бюджетного законодавства, проводяться в межах затвердженого фонду оплати праці та вказано про те, що підставою для виплати грошового забезпечення (окладів, надбавок, доплат тощо) є наказ керівника. Відповідні накази ГУМВС в Дніпропетровській області про виплату матеріальної допомоги у період 1996-2006 роки відсутні, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
ГУ МВС (УМВС) України в Дніпропетровській області є органом державної влади, який повністю утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. Також згідно з довідкою ліквідаційної комісії Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Нікопольський РВ УМВС України в Дніпропетровській області був юридичною особою публічного права, який повністю утримувався за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 р. №2542-ІІІ, пункту 1 статті 48 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. №2456-VІ передбачено, що розпорядники бюджетних коштів повинні брати бюджетні зобов`язання та проводити видатки (здійснювати платежі) тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Протягом 1996-2006 років обсяг виділених бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення не дозволяв проводити нарахування і виплату матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу Нікопольського РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Таким чином, ОСОБА_1 у 1996-2006 роках матеріальна допомога не надавалась. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 09.05.2022 року було задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у справі №160/3128/22 до закінчення воєнного стану в Україні.
Позивач оскаржив дану ухвалу в апеляційному порідку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.06.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі №160/3128/22 - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
02.08.2022 року дана справа повернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Раніше, 23.05.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій, щодо порушення строків звернення до суду позивач посилається на те, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, накази МВС України, на які посилається відповідач, не є нормативно-правовими актами, оскільки вони не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а тому не можуть братися до уваги. Пунктом 7 розділу 121 Інструкції №1236-2003 та п.7 розділу 11 методичних рекомендацій №501-2005 на які посилається відповідач, визначають види грошового забезпечення, які виплачуються в межах асигнувань, що виділяються на утримання органів. До таких видів грошового забезпечення віднесено і матеріальну допомогу, тоді, як пункт 3 Указу №926/96, який передбачає грошове забезпечення, яке виплачується в межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів не передбачає матеріальну допомогу, як таку, що виплачується в межах асигнувань, що виділяються на утримання органів, яка передбачена саме пунктом 2 Указу №926/96, як імперативна виплата. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити, з викладених у ньому підстав.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 02.10.2006 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ на пенсію за віком. З вказаної дати він знаходиться на пенсійному обліку у Головному управління ПФУ в Дніпропетровській області.
Позивач 11.01.2022 року звернувся до відповідача з запитом про надання інформації стосовно розміру матеріальної допомоги за період 1996-2006 роки.
Листом від 31.01.2022 року позивача було повідомлено, що протягом 1996 -2006 років обсяг виділених бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення не дозволяв проводити нарахування і виплату матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу Нікопольського РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 у 1996-2006 роках матеріальна допомога не надавалась.
Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли з приводу нарахування та виплати на користь позивача матеріальної допомоги, що є складовою заробітної плати.
Так, рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком. Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. №8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, у тому числі на службі в органах МВС, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.
Таким чином, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що поняття "грошове забезпечення", "матеріальна допомога" та "заробітна плата", які використані у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці".
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 р. у справі №815/4421/15, від 13.03.2019 р. у справі №807/363/18, від 25.04.2019 р. у справі №804/496/18, від 26.06.2019 р. у справі №820/4748/17, від 22.05.2020 р. у справі №808/3200/17.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки звернення до суду з ним не обмежується будь-яким строком.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Так, умови та порядок нарахування і виплати матеріальної допомоги Указом Президента України "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплату праці працівників органів внутрішніх справ" від 14.10.1996 р. №926/96 (далі - Указ №926/96).
Положеннями абз.5 ст.2 Указу №926/96 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.
Зважаючи на вимоги законодавства, яке діяло на момент спірних правовідносин, виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснювалася у розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Цей додатковий вид грошового забезпечення мав обов`язковий характер і не залежав від фінансування органів внутрішніх справ.
Як встановлено судом, згідно з довідкою від 04.05.2022 р. №13 (а.с.66), наданою заступником голови ліквідаційної комісії Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, протягом 1996-2006 років обсяг бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення не дозволяв проводити нарахування і виплату матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу Нікопольського РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
Посилання відповідача на відсутність фінансування на виплату матеріальної допомоги є безпідставними, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для відмови у виплаті матеріальної допомоги. Право на отримання матеріальної допомоги, як складової заробітної плати було гарантоване Указом Президента України №926/96 та КЗпП України.
Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
10 березня 2011 року Європейським судом з прав людини прийнято Рішення у справі «Сук проти України» (Case of SUK v. UKRAINE). В цьому Рішенні Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (п.22). Виплата забезпечення, що розглядається, здійснювалась з огляду лише на єдину об`єктивну умову - належність до рядового або в начальницького складу органів внутрішніх справ. Оскільки заявник виконав цю умову, він може вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, якщо не право, отримати виплату, передбачену Указом Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ». Державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань. Відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі.
Зважаючи на висновок Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування і виплати позивачу матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 1996, 1997, 1998, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 роки. Оскільки зазначена матеріальна допомога взагалі не нараховувалась, що підтверджено відповідачем, належним способом захисту порушених прав, на думку суду, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу у зазначені роки, як це передбачалось Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» №926/96 від 04 жовтня 1996 року.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо відмови в нарахуванні та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, передбаченого підпунктом 4 пункту 2 Указу Президента України від 04.10.1996 р. «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», чинного на момент виникнення спірних правовідносин з 1996 р., 1997 р., 1998 р., 1999 р., 2000 р., 2001 р., 2002 р., 2003 р., 2004 р., 2005 р., 2006 р.
Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення за 1996 р., 1997 р., 1998 р., 1999 р., 2000 р., 2001 р., 2002 р., 2003 р., 2004 р., 2005 р., 2006 р.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма