Справа № 500/4719/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/4719/21 пров. № А/857/2266/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Дутка І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль, проголошено 11:38:40) у справі № 500/4719/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовує тим, що в лютому 2015 року пенсіонер ОСОБА_2 був зареєстрований в якості внутрішньо переміщеної особи (ВПО) на території с. Біще Бережанського району Тернопільської області. Після реєстрації в якості ВПО (з лютого 2015 року) приблизно до квітня 2015 року, батько позивача отримував пенсійні виплати. В цей же час позивач повернувся на окуповану територію, але у зв`язку із проведенням бойових дій, а додатково - у зв`язку із хворобою, пенсіонер ОСОБА_2 не зміг виїхати на територію держави Україна за місцем реєстрації в якості ВПО - до Бережанського району Тернопільської області. Приблизно із квітня 2015 року пенсійні виплати на адресу пенсіонера з боку відповідача було припинено.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо припинення нарахування пенсії ОСОБА_2 , з квітня 2016 року до лютого 2021 року включно протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести нарахування пенсії ОСОБА_2 з квітня 2015 року до лютого 2021 року включно та направити приватному нотаріусу Скиба Т.В. відомості щодо розміру нарахованої пенсії із врахуванням індексації ОСОБА_2 з квітня 2016 року до лютого 2021 року включно.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що ОСОБА_2 , який є батьком позивачки, перебував на обліку в Бережанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області як внутрішньо переміщена особа з 01.07.2014 по 30.04.2016. Пенсійні виплати нараховувались і виплачувались ОСОБА_2 через AT «Ощадбанк» 9 числа щомісяця з 01.03.2015 по 30.04.2016. Згідно листа Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації від 11.04.2016 №1173/01-03 комісія для проведення перевірки відомостей про фактичне місце проживання осіб, які переміщуються з тимчасово окупованих територій України або району проведення антитерористичної операції, не підтвердила факт перебування ОСОБА_2 за вказаним місцем проживання, а саме с. Біще Бережанського району Тернопільської області. Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.05.2016 (особливість « 93» - переселенець не зареєстрований). Зазначає, що батько позивача не перебував на обліку в територіальних підрозділах Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.05.2016. З цього моменту із заявою щодо взяття на облік та поновлення виплати пенсії не звертався. За ОСОБА_2 не обліковується невиплачена сума пенсійних виплат. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території міста Кадіївка (колишня назва Стаханов), що є зоною проведення операції об`єднаних сил (ООС), а раніше була зоною проведення антитерористичної операції - (АТО) помер батько позивача ОСОБА_2 .

Задля встановлення факту смерті та отримання свідоцтва про смерть зразка держава Україна (копія додана до позову), позивач звернулася до суду, та за результатами такого звернення було ухвалено судове рішення, яким батько позивача ОСОБА_2 був визнаний померлим (справа № 642/1036/21 від 19.02.2021 - на момент звернення до суду із даною позовною заявою, рішення набрало законної сили).

Померлий батько позивача ОСОБА_2 , був пенсіонером як на момент смерті (станом на 14 лютого 2021 року), так й на момент початку проведення АТО - 2014 рік (на той час батько позивача пенсійні виплати отримував за місцем реєстрації - у місті Кадіївка (місто Стаханов) Луганської області, пенсію батько позивача оформив та почав отримувати ще до початку проведення АТО та окупації Донбасу.

Після початку проведення АТО на території міста, та припинення роботи державних установ, у тому числі органів ПФУ, приблизно із середини 2014 року, пенсійні виплати на адресу пенсіонера ОСОБА_2 з боку ПФУ було припинено, у зв`язку із окупацією території міста Стаханов (на даний час Кадіївка) Луганської області. У зв`язку із тим, що українська влада у місті Стаханов та на частині Луганської області була втрачена, пенсіонер ОСОБА_2 не зміг отримувати пенсійні виплати за місцем реєстрації - у місті Стаханов (на даний час Кадіївка) Луганської області.

В лютому 2015 року пенсіонер ОСОБА_2 був зареєстрований, в якості внутрішньо переміщеної особи (ВПО), на території с. Біще Бережанського району Тернопільської області.

Після реєстрації в якості ВПО (з лютого 2015 року) приблизно до квітня 2015 року, батько позивача отримував пенсійні виплати в Тернопільській області за місцем реєстрації. Як з`ясовано в судовому засіданні, ОСОБА_2 в подальшому знову виїхав у місто Стаханов (на даний час Кадіївка) Луганської області, але у зв`язку із проведенням бойових дій та через хворобу, пенсіонер ОСОБА_2 не зміг виїхати на територію держави Україна за місцем реєстрації в якості ВПО - до Бережанського району Тернопільської області. Приблизно із квітня 2015 року пенсійні виплати на адресу пенсіонера ОСОБА_2 з боку відповідача було припинено.

Таким чином із квітня 2015 року, до моменту своєї смерті, пенсіонер не отримував жодних пенсійних виплат.

Після смерті батька, у встановлений законом термін та порядку, позивач, яка є донькою померлого, звернулася до приватного нотаріуса у місті Харкові, та за результатами такого звернення, після перевірки родинних відносин, нотаріусом була відкрита спадкова справа.

Тоді ж, в травні 2021 року, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Скиба Т.В., для отримання розміру недоотриманої пенсії за дні життя померлим пенсіонером ОСОБА_2 , та для встановлення спадкової маси, звернулась до відповідача із письмовим запитом. За результатами такого звернення було отримало письмову відповідь, у якій зазначено, що недоотримані суми пенсії ОСОБА_2 відсутні у зв`язку із її виплатою у повному обсязі. Тобто згідно із наданої відповіді померлий ОСОБА_2 не мав заборгованості по пенсійним виплатам зі сторони відповідача - ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VI (Закон № 1058).

Згідно з статтею 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно пунктом першим частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Разом з тим, конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (Закон № 1706-VII) який згідно його преамбули, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо перемішених осіб.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг, відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Національний банк України постановою від 23.07.2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24.07.2014 року запровадив надзвичайний режим роботи банківської системи.

Постановою від 06.08.2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» Національний банк України зобов`язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв`язку, які є учасниками платіжних систем, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Порядок та умови отримання пенсії особам, які зареєстровані на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, передбачений Законом України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637, відповідно до яких пенсія та заборгованість особам, які перебувають в районі проведення антитерористичної операції, виплачується після їх звернення з заявою до будь-якого органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження особи на території підконтрольній Україні та надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» для продовження виплати пенсії, пенсіонеру необхідно особисто стати на облік в управлінні соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) на території, яка контролюється українською владою та отримати довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та надати її до управління Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (перебування).

Згідно з пунктом першим Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (особа, яка переміщується).

Для отримання довідки повнолітня особа, яка переміщується, звертається особисто або через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (п. 2 Порядку № 509).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (Порядок) та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (Порядок № 365).

Відповідно до частини першої Порядку №365, він визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (ч. 2 Порядку).

Згідно з частиною 5 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункт 15 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Після реєстрації в якості ВПО (з лютого 2015 року) до квітня 2015 року, батько позивача отримував пенсійні виплати, але у зв`язку із проведенням бойових дій та через хворобу, пенсіонер не зміг виїхати на територію держави Україна за місцем реєстрації в якості ВПО - до Бережанського району Тернопільської області.

Згідно листа Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації від 11.04.2016 №1173/01-03 комісія для проведення перевірки відомостей про фактичне місце проживання осіб, які переміщуються з тимчасово окупованих територій України або району проведення антитерористичної операції, не підтвердила факт перебування ОСОБА_2 за вказаним місцем проживання, а саме с. Біще Бережанського району Тернопільської області.

Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.05.2016 (особливість « 93» - переселенець не зареєстрований).

Апеляційний суд звертає увагу, що батько позивачки - ОСОБА_2 не перебував на обліку в територіальних підрозділах Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.05.2016. З цього моменту із заявою щодо взяття на облік та поновлення виплати пенсії не звертався. За ОСОБА_2 не обліковується невиплачена сума пенсійних виплат.

Аналіз вищенаведених норм свідчить, що для поновлення пенсійних виплат особа повинна зареєструватися як внутрішньо-переміщена особа та подати відповідну заяву до пенсійного органу. Інший механізм поновлення пенсійних прав осіб, які проживають на території, непідконтрольній українській владі, не визначений.

Отже, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суб`єкт владних повноважень довів ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги апеляційної скарги.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 500/4719/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 04 серпня 2022 року.