Справа № 1316/4610/12
Суддя: Кукса Д. А.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1316/4610/12 Провадження № 2-а/450/54/22
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

25 травня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання частково незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання частково незаконним та скасування рішення № 488 Сороки-Львівської сільської ради від 18.09.2009 року в частині передачі земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. Вказаний будинок йому подарований ОСОБА_3 . Позивач мав намір приватизувати земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з чим неодноразово звертався з письмовими заявами до Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Однак, рішення щодо передачі йому у власність земельної ділянки сільська рада не приймала. На запит адвоката позивача отримано відповідь про те, що рішенням Сороки Львівської сільської ради від 18.09.2009 року №448 земельну ділянку, на які розташований належний позивачу житловий будинок, передано у власність ОСОБА_2 . Вважає, що оскільки ОСОБА_2 на момент звернення в сільську раду із заявою не була власником житлового будинку, то вона не мала права на отримання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, відтак, рішення є неправомірним та підлягає скасуванню. З цих підстав просить позовні вимоги задоволити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом скерування поштового відправлення, яке на адресу суду повернулося. Згідно довідки про причини повернення відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідач Сороки Львівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області подала до суду пояснення на позовну заяву. Зазначає, що рішенням Сороки-Львівської сільської ради № 488 від 18 вересня 2009 року земельну ділянку площею 0,23 га, на якій знаходиться будинок за адресою: АДРЕСА_1 - передано у приватну власність ОСОБА_2 . Вищевказане рішення прийняте на підставі заяви ОСОБА_2 від 16.09.2009 року, до якої було подано копію витягу про реєстрацію права власності на даний будинок від 15.10.2007 року. Сільська рада не проводить перевірки документів шляхом подання запитів до «БТІ та ЕО» про підтвердження власника. Оскільки сільська рада не володіла інформацією, що на момент подання заяви про приватизацію земельної ділянки гр. ОСОБА_2 не була власником житлового будинку, було прийняте відповідне рішення.

Просить розглянути адміністративний позов за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань до суду не скеровувала.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.11.2012 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.02.2014 року провадження у вказаній адміністративній справі зупинено до вирішення по суті цивільної справи №2-1316/264/11.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.05.2022 року провадження у вказаній адміністративній справі поновлено.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.10) ч. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Конституційний Суд у Рішенні від 01.04.2010 № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Слід зазначити, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Під час вирішення питання щодо компетенції суду слід урахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.

За змістом частини першої статті 374 Цивільного кодексу України та статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно із частиною першою статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до статей 38, 39 цього Кодексу до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права власності на земельну ділянку є рішення органу місцевого самоврядування.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, унаслідок користування земельною ділянкою між позивачем та третьою особою виник земельний спір, який одночасно пов`язаний з розпорядженням органом місцевого самоврядування земельною ділянкою комунальної власності.

Суд установив, що звертаючись із вказаним адміністративним позовом, ОСОБА_1 фактично має намір вирішити цивільний правовий спір щодо права власності на земельну ділянку, тобто існує спір про право, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного судочинства.

Так, під час прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність орган місцевого самоврядування, з одного боку, перебуває у статусі суб`єкта владних повноважень, а з іншого - реалізує право власності на землю територіальної громади. Крім того, таке рішення, як правовий акт індивідуальної дії, є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею в суб`єктів приватного права.

Згідно ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Суд встановив, що рішенням Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 18.09.2009 року №488 «Про надання безкоштовно земельних ділянок у приватну власність», передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки жителям с. Муроване та ОСОБА_4 згідно з додатком №1, в тому числі третій особі у справі, ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою та незаконністю передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 , оскільки позивач вважає, що у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок до нього переходить право власності на земельну ділянку, на які він розташований.

Приймаючи оскаржуване рішення від 18.09.2009 року №488 «Про надання безкоштовно земельних ділянок у приватну власність», реалізовуючи вказані повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, Сороки Львівська сільська рада діяла як орган місцевого самоврядування, здійснювала свої владні повноваження та набула статусу учасника цивільно-правових відносин з приводу вирішення земельного спору щодо земельної ділянки, на передачу у власність якої претендує позивач.

Відтак, у позивача виникли відповідні цивільні права, які підлягають судовому захисту в порядку цивільного судочинства. У цьому випадку виник спір про право між позивачем та третьою особою щодо набуття права власності на земельну ділянку.

Якщо особа стверджує про порушення її прав як наслідок рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц

З огляду на викладене, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, даний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

За правилами пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання частково незаконним та скасування рішення.

Частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 вказаного Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, необхідно роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду та вирішенню місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1) ч. 1 ст. 238, ст.ст. 243, 248 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання частково незаконним та скасування рішення, - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

СуддяД. А. Кукса