Справа № 300/7437/21
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" серпня 2022 р. справа № 300/7437/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Івано-Франківською обласною прокуратурою протиправно не виплачено вихідну допомогу при його звільнені, передбачену статтею 44 КЗпП України, в розмірі середнього місячного заробітку. Як наслідок, слід стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури на його користь таку допомогу в сумі 8080,35 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільнені з 23.10.2021 по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 11.03.2002 по 22.10.2021 працював на різних посадах в органах прокуратури Івано-Франківської області. Наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 20.10.2021 №1103к його звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19.09.2019. Проте відповідачем не виплачено вихідну допомогу при його звільнені, передбачену статтею 44 КЗпП України, в розмірі середнього місячного заробітку. Позивач вважає, що має право на отримання вказаної допомоги, оскільки в даному випадку слід керуватися загальними нормами трудового законодавства, які регулюють питання наслідків розірвання трудового договору з працівником у зв`язку з ліквідацією, реорганізацію підприємства чи скороченням штату працівників. Зокрема вважає, що звільнення у зв`язку із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури та у зв`язку з неуспішним проходженням атестації є тотожними підставами звільнення. Отже, в Івано-Франківської обласної прокуратури наявні підстави для виплати вихідної допомоги при його звільнені, передбаченої статтею 44 КЗпП України, в розмірі середнього місячного заробітку, тому слід стягнути з відповідача на його користь таку допомогу в сумі 8080,35 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільнені з 23.10.2021 по день фактичного розрахунку.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що з 25.09.2019, дня набрання чинності Законом №113-ІХ, особливості застосування до прокурорів положень п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.ст.42,42-1, ч.ч.1-3, ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 КЗпП України, встановлюються Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014. Отже, саме закони №1697-VII та №113-ІХ, а не КЗпП України, поширюються на спірні правовідносини. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області у зв`язку з неуспішним проходженням атестації. Крім цього, процес атестації прокурорів відповідно до Закону №113-ІХ полягає в оцінці прокурорської компетентності, професійної етики прокурора, його доброчесності і за своєю процедурою, порядком та умовами відрізняється від звільнення працівників у разі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників. Також на переконання відповідача вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною. В даному випадку має місце спір не про право на належні звільненому працівнику суми, а про саме право позивача на отримання вихідної допомоги. При цьому, приписами частини 2 статті 117 КЗпП України на роботодавця покладено обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.
У відповіді на відзив позивач вказав, що відповідно до пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ він був попереджений про можливе звільнення із займаної посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII у разі неуспішного проходження атестації, що підтверджується його заявою від 07.10.2019. Крім цього вказав, що фактично звільнення на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" прирівнюється до пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України, що в свою чергу передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказав, що позивача звільнено з органів прокуратури на підставі пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, як спеціального закону. При цьому звернув увагу суду, що ні Закон №113-ІХ, ні Закон №1697-VII не містять норм про виплату вихідної допомоги прокурору із зазначених підстав.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №300/7395/21.
Ухвалою суду від 01.08.2022 поновлено провадження в даній адміністративній справі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.03.2002 проходив службу в органах прокуратури на різних посадах, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.2002 (а.с.9-11).
Як вбачається із заяви від 07.10.2019, ОСОБА_1 просив перевести його на посаду прокурора в окружній прокуратурі та допустити до проходження атестації (а.с.14).
Згідно рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №178 від 13.09.2021 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію (а.с.13).
Судом встановлено, що наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 20.10.2021 №1103к на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 22 жовтня 2021 року. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку Івано-Франківської обласної прокуратури доручено провести повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України (а.с.12).
В трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 від 10.09.2002 внесено відповідний запис про його звільнення (а.с.9-11).
Позивач звернувся до Івано-Франківської обласної прокуратури із запитом від 28.10.2021 щодо з`ясування підстав невиплати вихідної допомоги при звільнені, передбаченої статтею 44 КЗпП України, в розмірі середнього місячного заробітку (а.с.20).
За наслідками розгляду вищевказаного запиту відповідач листом від 03.11.2021 за №27-365-вих-21 повідомив про те, що при звільненні 22.10.2021 вихідна допомога ОСОБА_1 не виплачувалася, та не підлягає виплаті оскільки позивача звільнено у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, а не з підстав, визначених статтею 40 КЗпП України (а.с.21).
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 4 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.3 ст.16 Закону №1697 прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Згідно положень статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Статтею 44 КЗпП України визначено перелік підстав припинення трудового договору, в яких передбачено виплату вихідної допомоги.
Так, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Суд зазначає, що для визначення наявності підстав для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, підлягають саме підстави його звільнення.
На момент звільнення позивача підстави та порядок звільнення з посади прокурора визначалися не лише Законом №1697-VII, а й Законом №113-ІХ, в якому визначені підстави звільнення у зв`язку із проходженням атестації.
Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону №1697-VII були внесені зміни.
У тексті Закону №1697-VII слова "Генеральна прокуратура України", "регіональні прокуратури", "місцеві прокуратури" замінено відповідно словами "Офіс Генерального прокурора", "обласні прокуратури", "окружні прокуратури".
Згідно з пунктами 6, 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:
1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;
2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;
3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;
4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.
Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.
Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, мають право у строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Відповідно до пункту 11 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур, утворення, визначення складу, періоду та порядку роботи яких, здійснюється Генеральним прокурором.
Пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX (в редакції від 11.07.2021) встановлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:
1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України "Про прокуратуру".
З системного аналізу наведених норм слідує, що Законом №113-IX законодавець ввів у дію чітко визначену процедуру реформування органів прокуратури, зазначивши, які саме дії мають вчинити прокурори для подальшого проходження служби в органах прокуратури, окресливши умови продовження служби, а саме подача заяви до Генерального прокурора про переведення та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію (тобто донесення свого волевиявлення про намір продовження роботи в органах прокуратури) та успішне проходження атестації.
Як вже зазначено судом вище, ОСОБА_1 подав Генеральному прокурору заяву від 07.10.2019 про переведення його на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Зі змісту даної заяви вбачається, що позивач ознайомлений та погодився з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора від 3 жовтня 2019 року №221. Окрім того позивач погодився, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, його буде звільнено з посади прокурора.
У зв`язку із прийняттям кадровою комісією рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, останнього наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 20.10.2021 №1103к звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 22.10.2021 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".
Суд зазначає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є залежним та має похідний характер від рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації оскільки юридичним фактом, який зумовив звільнення позивача на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, було рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації.
Отже, відповідно до підпункту 2 пункту 19 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ від 19.09.2019 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. При цьому, дані положення закону не встановлюють дискреційні повноваження керівника обласної прокуратури щодо звільнення прокурорів з підстав, передбачених цим пунктом, не надають права діяти на власний розсуд, а встановлюють відповідний обов`язок.
Дана норма носить імперативний характер, є самостійною підставою звільнення та конкретно визначена положеннями підпункту 2 пункту 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.
Законами, що регулюють статус прокурорів та відповідно мають статус спеціальних, є Закони №1697-VІІ та №113-ІХ. Однак, ні вказаними Законами, ні КЗпП України, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.
Одночасно, на переконання суду, для звільнення на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону України №113-ІХ важливим є не юридичний факт ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи скорочення кількості прокурорів, а один з юридичних наслідків, передбачених у пункті 19 "Прикінцевих положень" Закону №113-ІХ.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а Закони №1697-VII та №113-ІХ, якими врегульована процедура звільнення прокурорів за таких обставин, як і ст.44 КЗпП України, не передбачають виплату вихідної допомоги особі у зв`язку з такою підставою звільнення, суд дійшов висновку, що Івано-Франківською обласною прокуратурою правомірно не виплачено вихідну допомогу при звільнені.
Доводи позивача про те, що звільнення у зв`язку із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури та у зв`язку з неуспішним проходженням атестації є тотожними підставами звільнення суд відхиляє як безпідставні та зазначає наступне.
Дійсно, пункт 19 розділу ІІ Закону України №113-ІХ (в редакції до 11.07.2021) передбачав, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Таким чином, у відповідності до вказаної норми, прокурори у разі неуспішного проходження атестації звільнялися із займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Проте Законом України «Про внесення змін до розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" щодо окремих аспектів дії перехідних положень» №1554-IX від 15.06.2021 внесено зміни до розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", зокрема абзаци перший - п`ятий пункту 19 викладено в редакції наведеній судом вище, яка набрала чинність з 11.07.2021.
На переконання суду, вказаними змінами до пункту 19 розділу ІІ Закону України №113-ІХ, законодавець чітко розмежував як самостійні підстави звільнення прокурора визначені положеннями даного пункту та пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Відтак наведені підстави звільнення не є тотожними.
Таким чином, суд не враховує посилання позивача на правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 29.10.2021 у справі №420/4196/20, від 06.10.2021 у справі №480/5544/20, від 28.10.2021 у справі №460/6797/20, від 03.11.2021 у справі №160/5580/20, від 04.11.2021 у справі №400/2052/20 та інші, оскільки правовідносини які були предметом розгляду у вказаних справах не є подібними до правовідносин даної справи.
Вказаними постановами Верховного Суду не надавалася правова оцінка і застосування підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону України №113-ІХ саме в редакції Закону України «Про внесення змін до розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" щодо окремих аспектів дії перехідних положень» №1554-IX від 15.06.2021.
Так, у зазначених позивачем справах оскаржувалася бездіяльність прокуратури щодо невиплати прокурору вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку у зв`язку із звільненням на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону 1697-VIІ.
Проте, як уже наголошено судом, ОСОБА_1 звільнений на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Отже, зважаючи на відмінність фактичних обставин у вказаних позивачем справах та у справі, що розглядається, вказані висновки не враховуються судом при вирішенні справи.
Одночасно суд критично оцінює аргументи позивача що звільнення на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону України №113-ІХ прирівнюється до звільнення на підставі пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Суд зазначає, що у даному випадку позивача звільнено з посади у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, предметом якої є оцінка професійної компетентності прокурора і професійної етики та доброчесності, що за своїм визначенням відрізняється від умови звільнення, визначеної пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Так пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено умову, за якої трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, а саме: виявлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.
Атестація прокурора включає в себе окремі і самостійні за визначенням поняття "професійної компетенції", "професійної етики" та "доброчесності", що не є тотожним за змістом визначенню "невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації".
Проходження атестації прокурорів та наслідки її проходження/не проходження врегульовані Законом №113-IX і Порядком №221.
Суд констатує, що за своїм змістом атестація прокурора є значно ширшою та суттєво відмінною від атестації звичайного працівника, правовідносини з яким між останнім і роботодавцем врегульовані КЗпП України.
Посилання позивача на висновки Верховного Суду, що прокурор якого було звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697, має право на отримання вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП (так, як і працівник, трудовий договір з яким було розірвано на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП), суд не враховує, оскільки, як зазначено судом вище, ОСОБА_1 було звільнено з інших фактичних і правових підстав.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільнені з 23.10.2021 по день фактичного розрахунку, то суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки така вимога є похідною від вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 8080,35 грн.
Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.
Таким чином, позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів до задоволення не підлягає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів, відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.