Справа № 280/3190/22
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Справа № 280/3190/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Гавриш А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ),

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; )

про визнання рішень та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.01.2022 №95 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області з відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за її зверненням від 10.01.2022;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 та період навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979, у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.10.2021.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Вельможко А.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 20.01.2022 серія АР №1079866.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 10.01.2022 позивач звернулась до відповідача 1 за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), оскільки 08.10.2021 досягла пенсійного віку та мала необхідну кількість загального стажу. Рішенням відповідача 2 у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у зв`язку із недостатнім обсягом загального стажу, оскільки до її страхового стажу не були зараховані періоди навчання та роботи, підтверджені дипломом та трудовою книжкою, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці та свідоцтві про шлюб її прізвище вказано « ОСОБА_2 », а у паспорті « ОСОБА_3 ». Позивач не погоджується з відмовою в призначенні пенсії та зазначає, що паспорт позивача містить відомості про його власника двома мовами: українською « ОСОБА_3 » та російською « ОСОБА_2 », інші відомості про позивача, вказані у паспорті, трудовій книжці та свідоцтвах про шлюб українською та російською мовами, співпадають. Трудова книжка видана на прізвище « ОСОБА_2 » (рос.мовою), у паспорті громадянина України російською мовою прізвище вказано також, а тому у відповідача не було підстав вважати, що надана позивачем трудова книжка їй не належить. Щодо зарахування періоду навчання, вказує, що атестат про професійно-технічну освіту отримано позивачем на дівоче прізвище. У подальшому позивач двічі укладала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». У відмітці про укладання шлюбу в паспорті позивача зазначено прізвище чоловіка « ОСОБА_3 ». Після укладення шлюбу чоловік позивача змінив ім`я з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_6 , тобто Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя дійшов висновку про те, що « ОСОБА_2 », яка укладала шлюб та « ОСОБА_3 », яка звернулась за розірванням шлюбу це одна особа. Крім того, за зверненням позивача відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб у зв`язку з відсутністю помилки, а ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя за заявою позивача про встановлення факту належності свідоцтва про одруження відмовлено у відкритті провадження. Всі ці документи надавалися позивачем при зверненні за призначенням пенсії, тому відмова в зарахуванні спірних періодів стажу несумісна з принципами верховенства права та належного урядування. Також вважає безпідставною передачу заяви позивача про призначення пенсії за віком на розгляд до іншого органу Пенсійного фонду. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.06.2022 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за віком. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області визначено як структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, у зв`язку з чим, рішення по заяві позивача приймалось ГУ ПФУ в Донецькій області. Рішенням відповідача 2 №95 від 17.01.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, встановленого ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV. У цьому рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 28 років, в той час як страховий стаж позивача 19 років 6 місяців 8 днів. До страхового стажу не зараховано, зокрема, періоди роботи з 20.07.1979 по 08.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 згідно записів у трудовій книжці, оскільки зміна прізвища « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_2 » за даними свідоцтва про шлюб від 02.10.2008 серії НОМЕР_2 , не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ); період навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979, оскільки зміна прізвища ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 згідно свідоцтв про шлюб на українській мові не відповідають паспортним даним - ОСОБА_3 (українською мовою). Надана уточнююча довідка від 05.10.2021 № 10 за період роботи з 23.08.1988 по 15.11.1991 не взята до уваги, оскільки згідно свідоцтва про шлюб була зміна прізвища з ОСОБА_9 на ОСОБА_2 , в довідці зазначено ОСОБА_3 . Уточнююча довідка від 07.09.2021 № 031, від 15.09.2021 №04-25/0-1741 за період з 20.07.1979 по 08.08.1988 не враховано до стажу, оскільки прослідковується зміна дошлюбного прізвища на ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним. Для зарахування вищезазначених періодів роботи та навчання рекомендовано підтвердити належність трудової книжки та атестату, свідоцтва про навчання позивача в судовому порядку. Виходячи з вищезазначеного, відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

22.06.2022 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що страховий стаж позивача складає 19 років 06 місяців 8 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 20.07.1979 по 08.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 згідно записів у трудовій книжці, оскільки зміна прізвища « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_2 » за даними свідоцтва про шлюб від 02.10.2008, не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). Період навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979 не зараховано до страхового стажу, оскільки зміна прізвища « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 », « ОСОБА_2 » згідно свідоцтв про шлюб на українській мові не відповідають паспортним даним « ОСОБА_3 » (українською мовою). Також звертає увагу суду, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивач зверталась із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у зв`язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, жодного документа про наявність пільгового стажу позивачем не надано. Також відповідач 2 не погоджується з вимогами позивача про призначення пенсії з 09.10.2021, оскільки вважає, що останнім днем звернення за призначенням пенсії з дати виникнення відповідного права відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-IV вважається 07.01.2022, однак позивач звернулась до органу Пенсійного фонду 10.01.2022, таким чином має право вимагати призначення пенсії лише з дня звернення, тобто з 10.01.2022. Виходячи з вищезазначеного, відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

10.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 із застосуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії за віком передано на розгляд ГУ ПФУ в Донецькій області.

Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №95 від 17.01.2022, згідно з яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком та зазначено, що необхідний страховий стаж відповідно до ч.1ст. 26 Закону № 1058-IV становить не менше 28 років. Страховий стаж особи становить 19 років 06 місяців 8 днів. За доданими документами, до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи з 20.07.1979 по 08.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 згідно записів у трудовій книжці, оскільки зміна прізвища « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_2 » за даними свідоцтва про шлюб від 02.10.2008 серії НОМЕР_2 , не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 );

- періоди навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979, з 01.09.1992 по 25.12.1992, оскільки зміна прізвища ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 згідно свідоцтв про шлюб на українській мові не відповідають паспортним даним - ОСОБА_3 (на українській мові).

Надана уточнююча довідка від 05.10.2021 № 10 за період роботи з 23.08.1988 по 15.11.1991 не взята до уваги, оскільки згідно свідоцтва про шлюб була зміна прізвища з ОСОБА_9 на ОСОБА_2 , в довідці зазначено ОСОБА_3 . Уточнююча довідка від 07.09.2021 № 031, від 15.09.2021 № 04-25/0-1741 за період з 20.07.1979 по 08.08.1988 не враховано до стажу, оскільки прослідковується зміна дошлюбного прізвища на ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним.

В рішенні також зазначено, що для зарахування вищезазначених періодів роботи та навчання рекомендується підтвердити належність трудової книжки та атестату, свідоцтва про навчання заявникові в судовому порядку.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком та не врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993, періоду навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердження трудового стажу іншими документами здійснюється виключно у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкції №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.6 Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

ГУ ПФУ в Донецькій області не зарахувало до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.07.1979 по 08.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993, посилаючись на те, що згідно записів у трудовій книжці позивача зміна прізвища « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_2 » за даними свідоцтва про шлюб від 02.10.2008 серії НОМЕР_2 , не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ).

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Згідно з пунктом 4 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною радою України №2503-ХІІ від 26.06.1992 (у редакції станом на дату видачі позивачу паспорта громадянина України) усі записи в паспорті і відомості про його власника, що вносяться до нього, виконуються українською і російською мовами.

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що на першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

З наданих до матеріалів справи письмових доказів, які також надавались позивачем до заяви про призначення пенсії, судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України НОМЕР_3 , виданого Хортицьким РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 03 вересня 1996 року, на першій сторінці паспортної книжечки ім`я позивача вказано українською мовою як « ОСОБА_1 », на другій сторінці російською мовою як « ОСОБА_10 ».

Станом на дату першого заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 20.07.1979, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях визначався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252), згідно з положеннями пунктів 2.1, 2.10 якої заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території якого розташовано дане підприємство, установа, організація, та на офіційній мові СРСР. Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №58 (яка чинна з 17.08.1993) трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом досліджено трудову книжку позивача НОМЕР_4 від 20.07.1979, копію якої надано до матеріалів справи, та встановлено, що на сторінці 1 трудової книжки ім`я позивача вказано російською мовою як « ОСОБА_11 ».

Прізвище « ОСОБА_12 » закреслено та записано нові дані « ОСОБА_7 », підстави для внесення відповідних змін вказано російською мовою, зазначено, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 .

Прізвище « ОСОБА_7 » закреслено та записано нові дані « ОСОБА_2 », підстави для внесення відповідних змін вказано російською мовою, зазначено, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 , виданого Ленінським відділом РАГС м.Запоріжжя 24.04.1996.

Також судом встановлено, що на сторінці 41 трудової книжки НОМЕР_4 від 20.07.1979 здійснено запис імені позивача українською мовою як « ОСОБА_1 ».

Таким чином, судом встановлено, що зазначене в трудовій книжці позивача НОМЕР_4 від 20.07.1979 ім`я « ОСОБА_1 » українською мовою та « ОСОБА_10 » російською мовою, повністю відповідає імені позивача « ОСОБА_1 » українською мовою та « ОСОБА_10 » російською мовою, зазначеному в паспорті громадянина України НОМЕР_3 , виданого Хортицьким РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 03 вересня 1996 року.

Отже, твердження відповідача про те, що прізвище позивача, зазначене в трудовій книжці, не відповідає даним його паспорту, є безпідставним.

При цьому, суд звертає увагу, що за змістом оскаржуваного рішення відповідач 2, крім іншого, відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи 20.07.1979 по 08.08.1988. Разом із тим, згідно з трудовою книжкою позивача (сторінки 2-4) вона працювала на підприємстві Производственное объединение «Запорожжилстройдеталь» комбінат «Запорожжилстрой» (мовою оригіналу) з 20.07.1979, звільнена за власним бажанням 10.08.1979. Тобто даний період роботи позивача становить з 20.07.1979 по 10.08.1988, а не з 20.07.1979 по 08.08.1988, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Водночас, з наданого до матеріалів справи розрахунку страхового стажу позивача судом встановлено, що даний період фактично не зарахований відповідачем 2 у повному обсязі з 20.07.1979 по 10.08.1988, а не так, як зазначено в рішенні.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач 2 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 з посиланням на невідповідність прізвища, зазначеного в трудовій книжці, даним паспорту.

Наведену у сукупності дозволяє дійти висновку, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.01.2022 №95 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком в частині не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд погоджується з викладеними в оскаржуваному рішенні висновками про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979, виходячи з такого.

Згідно зі п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На підтвердження періоду навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979 позивачем надано атестат №812, згідно з яким ОСОБА_13 закінчила міське професійно-технічне училище №31 м.Запоріжжя. Строк навчання в училищі з 01.09.1978 по 14.07.1979.

На підтвердження зміни прізвища надано:

- свідоцтво про народження дитини « ОСОБА_11 » (мовою оригіналу) серія НОМЕР_7 від 23.03.1977;

- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 06.10.2021, відповідно до якого внесено актовий запис про шлюб №3451 від 25.10.1979 між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;

- свідоцтво про одруження серія НОМЕР_8 від 02.10.2004, відповідно до якого одружились ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 1993 року квітня 24 числа зроблено запис за №458. Прізвища після одруження дружини ОСОБА_2 (українською мовою).

Також до органу Пенсійного фонду надавались інші документи, такі як: витяг з ДРАЦС про переміну прізвища від 14.12.2021 №2 (до матеріалів справи не надано); свідоцтво про народження дитини від 07.06.1980 серії НОМЕР_9 ; відмова у внесенні змін до актових записів від 11.12.2021 №118/21.18-05.06.87, відповідно до якої відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб позивача в частині зміни прізвища нареченої після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » у зв`язку з відсутністю помилки.

Дослідивши подані позивачем документи, орган Пенсійного фонду відмовив в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979 з посиланням на те, що зміна прізвища ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 згідно свідоцтв про шлюб на українській мові не відповідають паспортним даним - ОСОБА_3 (на українській мові). При цьому роз`яснив про можливість підтвердження належності атестату в судовому порядку.

Судом досліджено надані позивачем документи та встановлено, що дійсно, прослідковується різне написання українською мовою дошлюбного прізвища позивача « ОСОБА_17 » в атестаті №812 та « ОСОБА_8 » в актових записах, а також зміна прізвища « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_2 » українською мовою, водночас, згідно паспорту громадянина України прізвище позивача « ОСОБА_3 » також українською мовою.

Крім того, суд звернув увагу, що на 2 сторінці трудової книжки позивача міститься запис без номеру, датою «16.10.02», про навчання з 01.09.76 по 17.07.79 в МПТУ №31, що очевидно суперечить відомостям, які містяться в атестаті №812.

Суд зазначає, що відповідач не уповноважений надавати оцінку належності правовстановлюючих документів певній особі у випадку невідповідності зазначених в них прізвища, ім`я або по батькові записам, які містяться в документах, що посвідчують особу.

Не відноситься підтвердження таких фактів і до повноважень адміністративного суду, адже наведене не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства України та суперечить положенням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що не є поодинокими ситуації, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах.

Чинне законодавство передбачає механізм виправлення даної ситуації, відповідно до якого у випадку, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особа має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, окрім паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, що передбачено статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, суд вважає, що відмовивши позивачу в зарахуванні до страхового стражу періоду навчання з 01.09.1978 по 14.07.1979 з посиланням на те, що зміна прізвища ОСОБА_18 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_2 згідно свідоцтв про шлюб на українській мові не відповідають паспортним даним ОСОБА_3 , внесеним також на українській мові, та роз`яснивши необхідність вирішення питання про приналежність атестату №812 позивачу в судовому порядку, відповідач діяв обґрунтовано та в межах наданих повноважень, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на заочне рішення суду від 10.02.2017 у справі №335/182/17 про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , ухвалу суду від 23.02.2022 у справі №337/7452/21, оскільки зазначені документи позивач до заяви про призначення пенсії не подавала, отже орган Пенсійного фонду не міг врахувати такі документи при вирішенні питання щодо зарахування певних періодів до страхового стажу позивача.

Крім того, рішення про розірвання шлюбу не доводить приналежність позивачу правовстановлюючих документів, на підставі яких може бути визначено період її навчання в училищі, а тому не може бути підставою для зарахування відповідного періоду до страхового стажу.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, суд зазначає, що задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, шляхом зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993, у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію, може призвести до не відповідного розрахунку страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що розрахунок страхового стажу віднесено до компетенції органів пенсійного фонду, які здійснюють покладену на них функцію за встановленою процедурою, зокрема, перевіряють подані документи на відповідність вимогам закону, перевіряють зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта, уточнюють інформацію про факт роботи тощо. Адже право особи на одержання пенсії може бути установлено виключно на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд зазначає, що підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 стала невідповідність зазначеного в трудовій книжці прізвища даним паспорту позивача, тобто щодо даних періодів трудову книжку не визнано як документ, який підтверджує страховий стаж. Отже відповідач не здійснював перевірку змісту трудової книжки щодо конкретних записів про дані періоди роботи, їх належне оформлення, відповідність вимогам чинного законодавства, не уточнював інформацію про факт роботи в ці періоди тощо.

Суд не може перебирати на себе функцію органу Пенсійного фонду та здійснювати перевірку відповідних документів, на підставі яких визначається страховий стаж, оскільки це суперечить завданням адміністративного судочинства.

Крім того, вимога про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах є безпідставною, оскільки спрямована на майбутнє на заявлена за відсутності доказів наявності у позивача пільгового стажу.

Отже, належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах суд вважає зобов`язання органу Пенсійного фонду, який прийняв оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, повторно розглянути подану позивачем заяву від 10.01.2022 та вирішити питання про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу……».

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області, суд зазначає, що пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Підставою для повідомлення заявника про перерахунок/відмову перерахувати пенсію може бути виключно рішення, прийняте територіальним органом ПФУ з цього питання.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера із заявою про призначення/перерахунок пенсії та надання необхідних документів, саме уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення. При цьому структурний підрозділ такого органу визначається за принципом екстериторіальності, тобто питання призначення/перерахунку пенсії може бути вирішено будь-яким територіальним органом Пенсійного фонду, обраним за принципом випадковості.

З вищевикладеного суд робить висновок, що позивач помилково дійшов висновку, що відповідач 1 мав передати звернення позивача про призначення пенсії саме до свого структурного підрозділу.

Суд вважає, оскільки відповідачем 1 не вчинялося жодних дій та не приймалось рішень з питання призначення пенсії позивачу, то в цій частині позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення ГУ ПФУ в Донецькій області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 17.01.2022 №95 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, подану ОСОБА_1 10.01.2022, та вирішити питання про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.07.1979 по 10.08.1988, з 23.08.1988 по 15.11.1991, з 18.11.1991 по 25.05.1992, з 18.08.1992 по 21.03.1993, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; .

Повне судове рішення складено 03.08.2022

Суддя М.О. Семененко