Справа № 420/23580/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/23580/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Насарая А.В.,

за участю: представника відповідача Буднік В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 по справі № 420/23580/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви-анкети позивача від 11.10.21 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати відповідача зареєструвати заяву позивача від 11.10.21 та оформити особову справу, занести отримані відомості до централізованої інформаційної системи та видати позивачу довідку про звернення за захистом в Україні.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що не може повернутися до країни походження через побоювання за своє життя та здоров`я. Звернення позивача до територіального органу ДМС із заявою про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, зумовлено тим, що державні органі Російської Федерації переслідують заявника, виходячи з політичних мотивів. Зокрема, позивача звинувачують у скоєнні злочину, передбаченого п. а ч. 2 ст. 126 КК РФ, а саме у викраданні громадянина РФ ОСОБА_2 з його житлового будинку та проти його волі доставки на територію України. ОСОБА_2 - колишній співробітник ФСБ, який розшукується правоохоронними органами України та перебуває в міжнародному розшуку за ч. 1 ст. 201 КК України (шпигунство на території України). Таким чином, переслідування заявника державними органами РФ викликане необхідністю виправдати дії співробітника ФСБ ОСОБА_2 . Представник позивача адвокат Шепітко Г.І. подав лист на виконання договору про надання правової допомог та діяв в межах діючого законодавства. Додана заява-анкета не була розглянута відповідачем у відповідності до Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, натомість з невстановлених обставин розглянута в порядку Закону України Про звернення громадян. Складена та направлена заява відповідає вимогам ч. 1 ст. 7 Закону та за результатами її розгляду територіальним органом ДМС у 15-денний строк повинен був вчинити ряд передбачених ст. 8 цього Закону дій або прийняти рішення про відмову в оформленні документів. Отже відповідачем протиправно розглянуто заяву в порядку Закону України Про звернення громадян та допущено бездіяльність щодо нерозгляду заяви в порядку Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 28.10.21 до ГУ ДМС в Одеській області надійшов лист АО Г.М. Партнерс про направлення заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.21, до якої додано заяву-анкету від 11.10.21 на російській мові та анкету від 11.10.21 з додатками. Вказана заява не відповідає встановленому зразку для заяви про визнання біженцем або додаткового захисту та взагалі має іншу мету, а саме оформлення довідки про звернення за захистом. Розділ IV наказу № 649 передбачає процедуру попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту протягом 15 робочих днів з дня реєстрації заяви. Така процедура відносно позивача не проводилась та рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не приймалось. Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою від 11.10.21 довільної форми.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 31 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не прийняв до уваги, що заяву-анкету ОСОБА_1 було складено відповідно до наказу МВС України від 07.09.2021 № 649;

- також суд першої інстанції не взяв до уваги, що про відмову у прийнятті заяви територіальний орган ДМС ухвалює рішення, яке оформлюється наказом;

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 27.10.2021 адвокатом Г.І. Шепітко складено супровідний лист на адресу ГУ ДМС України в Одеській області щодо направлення за переліком: 1) заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з додатками; 2) засвідченої копії витягу з договору про надання правової допомоги; 3) ордеру; 4) засвідченої копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, який поданий адвокатом до ГУ ДМС в Одеській області та зареєстрований 28.10.21 № Ш-1360/6/5101-21.

В листі зазначено, що ОСОБА_1 є клієнтом АО Г.М. Партнерс на підставі договору про надання правової допомоги № 97/21 від 11.10.21.

22.11.2021 позивачем було отримано лист ГУ ДМС в Одеській області від 05.11.21 № Ш-1360/6/5101-21/5100.5.1/1603-21, яким надано відповідь громадянину РФ ОСОБА_3 на заяву вх. № Ш-1360/6/5101-21 від 28.10.21, згідно з якою подане ним клопотання у друкованому форматі не відповідає критеріям, що визначені Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту та Правилам розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженим наказом МВС України від 07.09.2011 № 649.

В зазначеному листі наведено положення законодавства щодо вимог до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та правил її заповнення і подання. В якості додатків додано бланк заяви російською мовою на 3 арк. та алгоритм заповнення заяви-анкети на 5 арк. Запропоновано доопрацьовані матеріали подати до ГУ ДМС в Одеській області.

Крім того, листом від 11.11.21 № Ш-1360/6/65101-21/5100.5.1/1639-21 ГУ ДМС в Одеській області надано Григорію Шепітку відповідь Щодо звернення за міжнародним захистом, згідно з яким на адресу НПП надіслана відповідь територіального підрозділу ДМС із відповідними рекомендаціями щодо належної підготовки заяви у сфері міжнародного захисту та додаток у вигляді: заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (російською мовою) та алгоритму заповнення заяви-анкети, передбаченої Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Зважаючи на протиправний розгляд заяви-анкети в порядку Закону України Про звернення громадян, а не в порядку Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний стороною позивача спосіб звернення до територіального органу ДМС про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, - не тягне за собою виникнення законодавчо визначеного обов`язку щодо вчинення дій та прийняття рішень стосовно визнання особи такою, що потребує додаткового захисту, передбачених Законом № 3671-VI та Правилами, в тому числі зазначеного позивачем обов`язку при розгляді документів заявника перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої тощо.

Проте з таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 № 3671-VI (далі Закон №3671-VI) передбачено, що цей Закон визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

За змістом статті 5 Закону вбачається, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Положеннями статті 7 Закону №3671-VI регламентовано питання оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, вказаною статтею передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

З аналізу наведеного вбачається, що заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту може бути подана як особисто іноземцем чи особою без громадянства, так і її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що 27.10.2021 адвокатом Г.І. Шепітко складно супровідний лист на адресу ГУ ДМС України в Одеській області щодо направлення за переліком: 1) заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з додатками; 2) засвідченої копії витягу з договору про надання правової допомоги; 3) ордеру; 4) засвідченої копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, який поданий адвокатом до ГУ ДМС в Одеській області та зареєстрований 28.10.21 № Ш-1360/6/5101-21.

Разом з тим, розглядаючи вказану заяву згідно положень Закону України "Про звернення громадян", а фактично повертаючи позивачу його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подану ним з відповідним посиланням на норми Закону, відповідачем не було зазначено чітких та однозначних правових обставин, що свідчили б про невідповідність вказаної заяви (звернення) критеріям, визначеним Законом №3671-VI та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом МВС України від 07 вересня 2011 року № 649.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області у відповіді від 11.11.2021 лише процитовано положення Закону №3671-VI, зокрема, в частині належного суб`єкта звернення з вказаною заявою, водночас, без жодних висновків та обґрунтувань. При цьому, лише у відзиві на позов відповідачем було чітко зазначено, що позивачем не було дотримано вимоги законодавства щодо особистого звернення особи, яка має намір бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з відповідною заявою. (а.с.24-31).

Колегія суддів зазначає, що відповідно матеріалів справи заява анкета від 11.10.2021 підписана особисто ОСОБА_1 , а адвокат Шепітко Г.І.. направив зазначену заяву супровідним листом від 27.10.2021, який зареєстровано Головним управлінням ДМС в Одеській області 28.10.2021 за №Ш-1360/6/5101-21.

Водночас, відповідно пункту 2.4. Порядку № 649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.

Згідно частини 6 статті 8 Закону №3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

З урахуванням викладеного відсутні правові підстави для не розгляду заяви позивача.

Наведені обставини у сукупності свідчать про наявність в даних спірних правовідносинах протиправної бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо фактичного не розгляду заяви позивача згідно процедури Закону, а тому зобов`язання розглянути таку заяву є належним та достатнім заходом поновлення порушеного права позивача.

Додатково апеляційний суд зазначає про таке.

Положеннями статті 7 Закону № 3671-VI регламентовано питання оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Статтею 8 Закону № 3671-VI передбачено порядок попереднього розгляду заяв. Так, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно статті 9 Закону №3671-VI (порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Положеннями статті 10 Закону № 3671-VI регламентовано питання саме прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З аналізу наведених положень Закону № 3671-VI вбачається, що загальне питання надання особі статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту шляхом розгляду відповідної зави органами міграційної служби, є стадійним та включає в себе відповідні вищезазначені процедурні етапи, під час проходження яких міграційна служба, як суб`єкт владних повноважень, наділений відповідними правовими можливостями.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачає проходження таким розглядом всіх етапів від вирішення питання оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; попереднього розгляду заяви, на якому (етапі) ДМСУ наділена повноваженнями щодо винесення рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за заявою, яка є очевидно необґрунтованою; до етапу прийняття кінцевого рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В аспекті наведеного вище апеляційний суд зазначає, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не дотримано передбаченого Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, порядку розгляду заяви-анкети громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021.

До того ж, колегія суддів враховує, що П`ятий апеляційний адміністративний суд розглядав справу з подібними правовідносинами, та постановою від 23.09.2020 у справі № 420/3854/20 залишив в силі рішення суду першої інстанції, який зобов`язав ДМСУ розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Верховний Суд ухвалою від 22.10.2020 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити частково, зобов`язавши Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області) розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021.

Водночас, позовні вимоги про зобов`язання відповідача оформити особову справу, занести отримані відомості до централізованої інформаційної системи та видати позивачу довідку про звернення за захистом в Україні є передчасними та відповідно задоволенню не підлягають.

Підстави для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 по справі № 420/23580/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м.Одеса, вул.Преображенська,44, ) розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 09 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.