Справа № 520/17957/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

09 серпня 2022 р. Справа № 520/17957/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,, -

В с т а н о в и в:

17.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати йому доплати за несення служби у нічний час у період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року та суми індексації його грошового забезпечення в означений час;

- зобов`язати відповідача здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі постанова КМУ № 988) нарахування та виплату доплати за несення служби у нічний час у період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року відповідно до відпрацьованого ним нічного часу в об`ємі 1.384 годин;

- зобов`язати відповідача здійснити відповідно до Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» виплату за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року індексацію його грошового забезпечення та нарахувати компенсаційні витрати частини його доходу за період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь, понесені ним судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4.000 грн.

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає про те, що під час праці у складі зводу № 2 роти № 4 управління патрульної служби в Харківські області період часу з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року внаслідок бездіяльності відповідача йому не виплачувалася доплата за несення служби у нічний час та індексація грошового забезпечення. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ від 21.02.2001 № 159, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 , оскільки у період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року довідки несення поліцейським служби у нічний час в Управлінні патрульної поліції в Харківській області не формувалися і до Департаменту патрульної поліції не надходили. Відповідачем, згідно відомостей про грошове забезпечення (копія знаходиться в матеріалах позову), була нарахована та виплачена позивачу доплата за службу у нічний час за період 01.03.2018 року по 30.11.2020 року. 07.11.2015 року набув чинності Закон України «Про Національну поліцію», нормами якого закріплено, що поліцейські мають право на індексацію грошового забезпечення. Разом з тим, з 07.11.2015 року до 18.10.2017 року індексації грошового забезпечення поліцейським не проводилася через відсутність визначення про необхідність проведення індексації в Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Наразі відсутні підстави вважати, що після та за результатами нарахування та виплати належних сум відповідачем не буде нараховано та виплачено компенсацію втрати частини доходу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнана протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплату за несення служби у нічний час за період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року.

Департамент патрульної поліції зобов`язаний здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» нарахування та виплату ОСОБА_1 доплату за несення ним службу у нічний час за період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року відповідно до відпрацьованого ним нічного часу в об`ємі 1384 годин, а саме: за листопад 2015 року - 56 годин, грудень 2015 року - 64 годин; січень 2016 року - 48 години, лютий 2016 року - 64 годин, березень 2016 року - 64 годин, квітень 2016 року - 48 години, травень 2016 року - 32 години, червень 2016 року - 64 години, липень 2016 року - 64 годин, серпень 2016 року - 64 години, вересень 2016 року - 56 годин, жовтень 2016 року - 24 години, листопад 2016 року - 48 годин, грудень 2016 року - 48 годин, - січень 2017 року - 56 годин, лютий 2017 року - 40 годин, березень 2017 року - 64 годин, квітень 2017 року - 56 години, травень 2017 року - 64 годин, червень 2017 року - 64 годин, липень 2017 року - 24 годин, серпень 2017 року - 56 години, вересень року - 64 години, жовтень 2017 року - 56 годин, листопад 2017 року - 16 годин, грудень 2017 року - 48 годин; січень 2018 року - 32 годин, лютий 2018 року - 0 годин.

Визнана протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 сум індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року.

Департамент патрульної поліції зобов`язаний здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року.

В задоволені вимог адміністративного позову, в іній їх частині, ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 стягнуто 1.000 у відшкодування судових витрат, а саме, - витрат на професійну правничу допомогу в

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що вимоги про нарахування та виплату доплати за службу в нічний час, яка не була своєчасно нарахована та виплачена відповідачем, не обмежується будь-яким строком. Матеріалами справи підтверджено несення позивачем служби в нічний час з листопада 2015 року по лютий 2018 року (включно), доплат за цей період відповідачем не здійснювалося. Індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Нарахування та виплата суми доплати за несення служби у нічний час, а також індексації грошового забезпечення ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини доходу, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми доплати за несення служби у нічний час, а також індексації грошового забезпечення, а тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час є передчасними та такими, що заявлені на майбутнє, за відсутності підстав вважати, що його право на отримання компенсації при вказаних виплатах буде порушене відповідачем.

Судом зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Приходячи до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в суму 1.000 грн, суд зазначив, що вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, справа, яка розглядається сум, віднесена до категорії справ незначної складності, щодо спірних правовідносин, які виникли між її учасниками Верховним Судом висловлена стала позиція. Крім того, ряд послуг адвоката, такі як консультація клієнта та аналіз судової практики є подібними діями представника позивача під час яких здійснюється формування позиції позивача при підготовці адміністративного позову щодо спірних правовідносин

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , фактично посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року, задовольнивши позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» здійснити нарахування компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року за період невиплати, а також змінити судове рішення, задовольнивши вимогу про розподіл судових витрат, а саме, - витрат на професійну правничу допомогу, шляхом стягнення з відповідача на його корить 4.000 грн у відшкодування понесених витрат.

Скаржник зазначає, що звичайно він не позбавлений права повторного звернення до суду з позовною вимогою про компенсацію частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», однак це не відповідає критерію процесуальної економії, оскільки така вимога є похідною вимогою, яка має бути заявлена одразу, а не видокремленною в окреме провадження.

Також скаржник зазначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару адвоката визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. В місті Харкові вартість лише однієї юридичної консультації на стадії досудового врегулювання спору може становити від 1.000 грн до 2.000 грн без участі в судовому процесі. Оформлення адвокатом позовної заяви без відвідування приміщення суду коштує в середньому не менше 2.500 грн, а вартість написання відзиву до позову або відповіді на відзив приблизно становить 1.500 грн.

Позивач вважає вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4.000 грн адекватною тим більше, що у відповідача була можливість виконати позовні вимоги на стадії досудового врегулювання спору без витрат на правову допомогу з урахуванням вже усталеної практики з подібних питань, але відповідач як в даній справі, так і в інших притримується позиції відмови від виконання всіх законних вимог щодо доплати патрульним поліцейським за службу в нічний час.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування та виплата суми доплати за несення служби у нічний час, а також індексації грошового забезпечення ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини доходу, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми доплати за несення служби у нічний час, а також індексації грошового забезпечення, а тому вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому компенсації витрати частини доходу за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час є передчасними та такими, що заявлені на майбутнє, за відсутності підстав вважати, що його право на отримання компенсації при вказаних виплатах буде порушене.

Адміністративна справа за даним позовом відповідає ст. 257 КАС України, відноситься до справ незначної складності та розглядається у порядку спрощеного провадження, не потребує витрат часу адвоката на участь у судових засіданнях. Вказана справа є типовою, сформованою однозначною правовою позицією судів щодо вирішення подібних спорів, викладена в чисельних рішеннях судів, за таких обставин не потребує докладання значних зусиль адвоката для формування правової позиції та тексту позовної заяви. Представник позивача неодноразово звертався до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічними за містом позовними заявами в аналогічних справах №№: 520/881/21, 520/8862/21, 520/8860/21, 520/10552/21, 520/11105/21 та десятки інших. А отже останній використовує аналогічні позовні заяви при підготовці подібних заяв, замінюючи в позовах лише анкетні данні та суми стягнень у заявлених вимогах, а це, на думку відповідача, є підставою вважати, що витрати на правову допомогу є необґрунтованими та штучно завищеними. Відтак зазначені вище послуги суд обґрунтовано визнав такими, які не можуть вважатися неминучими та такими, що пов`язані та вплинули на хід розгляду справи, а надана повна правова оцінка калькуляції часу, який був витрачений адвокатом засвідчив не співмірність та необґрунтованість цих вимог.

Департаментом патрульної поліції судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення згідно зі ст. 317 КАС України слід частково скасувати, з наступних підстав.

Судом установлено та учасниками справи не спростовується те, що під час праці у складі зводу № 2 роти № 4 управління патрульної служби в Харківські області Департаменту патрульної поліції позивачу ОСОБА_1 у період часу з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року не виплачувалася доплата за несення служби у нічний час та в порушення вимог ч. 5 ст. 94 Закону України «Про національну поліцію» індексація грошового забезпечення.

Ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам, утворює основу принципу правової визначеності і відображена в практиці Європейського суду з прав людини (справи «Salumi», «Racke v Hauptzollamt Mainz» та «Hauptzollamt Landau»), що визнається в Україні джерелом права (ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV).

Принцип легітимних (законних) очікувань виражає, зокрема, позицію, що органи публічної влади повинні дотримуватися приписів актів права. Такий підхід забезпечує особам, на яких поширюється дія рішень органів публічної влади, можливість завбачливо вибудувати свою поведінку та очікувати настання відповідних наслідків.

Відхиляючи вимоги апеляційної скарги (щодо вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування компенсації втрати частини доходу (невиплаченої доплати за несення служби у нічний час та індексації грошового забезпечення), колегія суддів зазначає, що згідно із ст.ст. 1, 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків його виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (грошове забезпечення) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Колегія суддів також зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів зауважує, що обґрунтовані та законні сподівання позивача ОСОБА_1 на реалізацію свого майнового права стосовно щомісячного отримання сум грошового забезпечення у належному розмірі, захищені судом результатами розгляду цієї справи, з висновками якого відповідач погодився.

Судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів, які б безспірно посвідчували ту обставину, що під час виконання судового рішення у цій справі Департамент патрульної поліції свідомо проігнорує вимоги ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, - не здійснить нарахування і відповідно виплати компенсації втраченої позивачем частини доходів (грошового забезпечення).

Відтак, колегія суддів вважає означені вимоги передчасними та зазначає, що доводи апеляційної скарги означені висновки не спростовують.

Частково задовольняючи вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

При цьому зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц дійшла наступного висновку, - саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В мотивувальній частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року по справі (в частині що стосується проведення розподілу судових витрат по справі) відсутні посилання на заперечення відповідача по справі з приводу обсягу, отриманої позивачем правової допомоги, та з приводу співмірності розміру заявлених витрат, зі складністю справи, їх реальністю, тощо

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має врахувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правничої допомоги б/н від 29.07.2021 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Коссе, Гончар та партнери» (а.с. 18), Акт надання послуг професійної правничої допомоги від 30.07.2021 року про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 19), квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) від 17.09.2021 на суму 4.000 грн (а.с. 20).

В п. 3 вказаного договору зазначено, що вартість послуг за даним договором складає (з розрахунку 1 год роботи адвоката коштує 500 грн): первинна консультація 1 год 500 грн; аналіз судової практики 3 год 1.500 грн; підготовка та подача позовної заяви 4 год 2.000 грн; разом вартість послуг за договором складає 4.000 грн.

Відповідно до Акту від 30.07.2021 року про надані послуги та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом, адвокатом надано позивачу наступні послуги з правової допомоги: первинна консультація; проведений аналіз судової практики; підготовлена та подана до суд позовна заява. В матеріалах справи наявна квитанція банківської установи про оплату позивачем наданих йому послуг.

Приходячи до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає про те, що відзив відповідача на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с. 30-35) не містить клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. У відзиві Департамент патрульної поліції також не посилається на неотримання додатків до позовної заяви ОСОБА_1 , зокрема, копії договору, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Коссе, Гончар та партнери» та позивачем, Акту надання послуг професійної правничої допомоги від 30.07.2021 року про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) від 17.09.2021 на суму 4.000 грн, копії свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття рішення про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з мотивів, наведених у судовому рішенні, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенню позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_1 висував до відповідача чотири позовні вимоги, одну з яких судом не задоволено. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відшкодування, заявлених до відшкодування судових витрат (4.000 грн) на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 3.000 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , так як клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката Департаментом патрульної поліції не заявлялося у суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року скасувати в частині, якою за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 стягнуто 1.000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з прийняттям нового судового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 3.000 (три тисячі) грн на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц