Справа № 480/227/22
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2022 року Справа № 480/227/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/227/22 за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області, в якій просить:
- визнати протиправним рішення 16 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області №16/151 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " від 30.11.2021 року;
- зобов`язати Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектарів, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Вільшанської сільської ради, за межами населених пунктів.
Крім цього, позивач просить суд зобов`язати відповідача в п`ятнадцятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили подати звіт про виконання рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до відповідача, в якому просив передати безоплатно у власність земельну ділянку розміром 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради. Однак, відповідач рішенням 8 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради від 26.05.2021 №8/109 самостійно зменшив розмір земельної ділянки, яку позивач мав намір набути у власність на безоплатній основі з 2,00 га до 0,30 га. Рішення Вільшанської сільської ради від 26.05.2021 №8/109 було оскаржено в судовому порядку. Відповідно до рішення суду від 22.09.2021р. у справі №480/6011/21 відповідача було зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17.05.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
На виконання рішення суду Вільшанською сільською радою було повторно розглянуто клопотання позивача та прийнято рішення від 30.11.2021р. №16/151, яким відповідач повторно самостійно зменшив розмір земельної ділянки, яку позивач мала намір набути у власність на безоплатній основі з 2,00 га до 0,30 га. При цьому, відповідач у вказаному рішення посилався на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 11.09.2009р. по справі №379/656/16-а в якому йдеться про право органів місцевого самоврядування розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, маючи право надавати земельні ділянки будь-якого розміру у межах 0.2га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать.
Не погоджуючись із рішенням відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом, оскільки, на його думку, відповідачем порушено ст. 121 Земельного кодексу України, якою передбачено право особи на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, а не 0,30 га.
На думку позивача, надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га не відповідає меті та цілям отримання бажаної земельної ділянки у власність.
Ухвалою від 14.01.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що приймаючи на пленарному засіданні ради прямим відкритим голосуванням спірне рішення, Вільшанською сільською радою були дотримані вимоги чинного законодавства України.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до відповідача, в якому просив передати безоплатно у власність земельну ділянку розміром 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради. Однак, відповідач рішенням 8 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради від 26.05.2021 №8/109 самостійно зменшив розмір земельної ділянки, яку позивач мав намір набути у власність на безоплатній основі з 2,00 га до 0,30 га.
Рішенням 8 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області №8/109 від 26.05.2021 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " вирішено надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Вільшанської сільської ради Роменського (Недригайлівського) району Сумської області відповідно до доданих графічних матеріалів.

Вважаючи рішення 8 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області №8/109 від 26.05.2021 неправомірним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Як вбачається з рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.09.2021р. у справі №480/6011/21, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповдача не містить обгрунтувань причин, з яких неможливо задовольнити заяву позивача у повному обсязі та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 2,0 га. Суд зазначив, що спірним рішенням відповідач безпідставно зменшив площу бажаної земельної ділянки, на отримання якої позивач подав клопотання від 17.05.2021. У зв`язку з чим суд доходить висновку, що рішення 8 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області №8/109 від 26.05.2021 щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га, замість 2,0 га є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищезазначеним рішенням суду у справі №480/6011/21 відповідача було зобов`язано Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17.05.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

На виконання рішення суду у справі №480/6011/21 Вільшанською сільською радою було повторно розглянуто клопотання позивача та прийнято рішення від 30.11.2021р. №16/151 (а.с.16), яким відповідач повторно самостійно зменшив розмір земельної ділянки, яку позивач мав намір набути у власність на безоплатній основі з 2,00 га до 0,30 га. При цьому, відповідач у вказаному рішення посилається на велику кількість заяв від громадян про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та з посиланням на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 11.09.2009р. по справі №379/656/16-а, в якому йдеться про право органів місцевого самоврядування розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, маючи право надавати земельні ділянки будь-якого розміру у межах 0.2га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать.

Позивач вважає, що відповідачем порушено положення ст. 121 ЗК України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, оскільки Земельний кодекс України передбачає право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га, тоді як йому безпідставно надано дозвіл на розроблення документації на земельну ділянку площею 0,30 га.

Відтак, ключовим питанням цього спору є те, чи може орган місцевого самоврядування відхилятися у сторону зменшення від встановлених ст. 121 ЗК України норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам та про межі відхилень при прийнятті рішень у цій процедурі.

Визначаючись щодо позовних вимог суд враховує, що правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (по тексту - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Нормами ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем у статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При розгляді справи суд не вдається до детального аналізу процедури подання позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, переліку документів, що до нього долучено та процедури його розгляду, адже щодо вказаних обставин між сторонами спору не виникало. Радою розглянуто клопотання та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що вказує на відповідність клопотання позивача вимогам Земельного кодексу України. Однак спірним є лише питання площі земельної ділянки, що вказана в оскарженому рішенні від 30.11.2021р. №16/151 (а.с.16).

Відносно площі земельної ділянки дозвіл на розроблення документації із землеустрою якої надано позивачу, суд зазначає наступне.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Рішенням відповідача від 30.11.2021р. №16/151 (а.с.16) ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,30 га.

Суд зазначає, що отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається, може визначатись органом місцевого самоврядування.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 11.09.2019 (справа № 379/656/16-а) щодо застосування ст. 121 ЗК України. Ця правова позиція вважається усталеною, адже Суд касаційної інстанції посилається на неї як таку при відмові у відкритті касаційного провадження, зокрема в ухвалі від 03.03.2021 (справа № 340/1434/20).

Аналіз висновку Верховного Суду вказує на те, що Рада вправі на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відносно якої нею приймається, із врахуванням максимальних норм встановлених ст. 121 ЗК України.

Однак при цьому, орган місцевого самоврядування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття саме такого рішення та обгрунтувати із урахуванням яких обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї про яку просив заявник.

Разом з тим в оскаржуваному рішенні відповідачем не обґрунтовано причини (підстави) надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,30 га замість 2,0 га. Посилання відповідача на велику кількість подібних заяв від громадян села є безпідставною, оскільки дана обставина жодним чином не підтверджується, не наведено жодних аргументів щодо співвідношення поняття "велика кількість заяв" відносно "обмеженої" кількості земельних ділянок.

Відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 2 КАС України, однією із вимог до рішення суб`єкта владних повноважень є його обґрунтованість, тобто урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Висновок узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Рисовський проти України ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.comS.r.l. проти Молдови, заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі, заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії, заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії, заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини, п. 128, та Беєлер проти Італії, п. 119).

Підсумовуючи суд зазначає, що принципу належного урядування як і вимоги закону про належне обґрунтування оскарженого рішення від 24.11.2021 № 1353 Рада не дотрималася.

Визначивши у Рішенні площу земельної ділянки 0,30 га Рада не обґрунтувала причини (підстави) надання позивачу земельної ділянки площею саме 0,30 га замість 2,0 га, чітко не навела розрахунку визначеної площі земельної ділянки. Ці ж недоліки були і у попередньому рішенні Ради (від 26.05.2021р. №8/109) і вони вказують на його протиправність та наявність підстав для скасування у частині визначення саме площі земельної ділянки відносно якої позивачу було правомірно надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Суд не вбачає підстав для скасування рішення в цілому, адже рішення від 30.11.2021р. №16/151 (а.с.16) містить і приписи які не суперечать матеріально правовим інтересам позивача та не порушує його прав. Зокрема це стосується спірного рішення Ради в частині надання позивачу бажаного для нього дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Надання такого дозволу не порушує прав та інтересів позивача , а тому скасування рішення у цій частині призведе до погіршення його правового становища порівняно із тим, що існувало до моменту звернення в суд із позовом.

Відтак, скасуванню підлягає рішення від 30.11.2021р. №16/151 (а.с.16) лише в частині необґрунтованого визначення площі земельної ділянки відносно якої позивачу надано дозвіл.

У такому випадку позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності яка розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради, відносно якої рішенням 16 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради від від 30.11.2021р. №16/151 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні. Цей обов`язок може бути виконано у спосіб внесення змін до спірного рішення у відповідній частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою, то така задоволенню не підлягає, оскільки вирішення процедурних питань пов`язаних із виконанням цього рішення належить до сфери реалізації Радою своїх повноважень. Такі повноваження повинні реалізовуватися у порядку та спосіб визначений нормами Земельного кодексу України та Закону № 280/97-ВР без вказівки на це у рішенні суду.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При виконанні рішення суду, окрім інших юридично значимих обставин, Раді необхідно врахувати, що орган місцевого самоврядування має повноваження на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої нею надається із врахуванням максимальної норми встановленої ст.121 ЗК України. Однак при реалізації своїх повноважень відповідач у своєму рішенні або у висновку дорадчих органів ради (Комісії), який підлягає врахуванню в процесі прийняття рішення, повинен навести чіткі розрахунки та обґрунтування визначеної площі земельної ділянки, дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої Радою надано.

Також позивач просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що позивач не навів жодного обґрунтування необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у зв`язку з чим суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання щодо розподілу судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення 16 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради від 30.11.2021р. №16/151 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " у частині визначення площі земельної ділянки 0,30 га відносно якої ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Зобов`язати Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності яка розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради, відносно якої рішенням 16 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради від 30.11.2021р. №16/151 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області (вул. Київський шлях, 1-а, с. Вільшана, Недригайлівський район, Сумська область, 42127, ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова