Справа № 140/4278/22
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4278/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про:

визнання протиправними дій щодо незарахування в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців;

зобов`язання зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за період з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців;

визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015;

зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з 17.03.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію за віком, яку призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Як зазначив позивач, у березні 2022 він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням кратності обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, де позивач працював наступні періоди: з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993, оскільки, як йому стало відомо, що при призначенні пенсії орган Пенсійного фонду не врахував норми пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі»», яким обумовлено зараховувати працівникам кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них районах після 01.03.1960 за один рік і шість місяців при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності. Після 01.01.1991 питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) врегульовано міжнародними угодами, підписаними Україною та Російською Федерацією.

Позивач зауважив, що відповідно до Закону Російської Федерації від 20.11.1992 №340-1 «Про державні пенсії в Російській Федерації» (був чинний з 01.01.1992 по 31.12.2001) всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються у трудовий стаж в полуторному розмірі, а частиною четвертою статті 1 Закону №1788-XII обумовлено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

З посиланням на частину другу статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, абзаци другий, третій статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російського Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 та частину другу статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, позивач вважає, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з двох держав, визнається іншою державою, а отже і його стаж має бути обчислений за законодавством держави, на території якої відбувалася його трудова діяльність, у цьому випадку на пільгових умовах.

Проте листом від 02.05.2022 №4698-3264/Н-02/8-0300/22 відповідач повідомив про відсутність підстав для зарахування періоду роботи з 1985 по 1993 в полуторному розмірі та відмовив у перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність відомостей у матеріалах пенсійної справи, згідно яких позивач у вказані періоди працював на підставі строкових трудових договорів, тому періоди роботи позивача до страхового стажу було зараховано календарно.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу для проведення перерахунку пенсії з додаванням періодів страхового стажу, набутих з 2005 по 2015 на території Російської Федерації, у зв`язку із відсутністю для цього підстав. Однак позивач зауважує, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця; сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці; будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів Російської Федерації з вини позивача немає, відтак, на його думку, періоди з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 офіційно набутого трудового стажу підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що з 15.02.2022 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. 22.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо зарахування до стажу періодів роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1985 по 1993 та з 2005 по 2015 згідно записів трудової книжки, за результатами розгляду якої листом повідомлено про відсутність підстав для зарахування вказаного стажу в пільговому обчисленні. Відповідно до Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991. Зазначає, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, довідки чи інших документів, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актам. При цьому, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960, зокрема, щодо пільгового обчислення страхового стажу надавалися за умови укладання строкових договорів про роботу в цих районах. Таким чином, стаж роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них районів, зараховується до страхового стажу у пільговому обчисленні на підставі таких документів: трудової книжки, якщо в ній містяться відомості про право на пільги по обчисленню стажу; копії договору, укладеного на 3 роки, в тому числі і у разі, якщо не зазначено, що особа користувалася пільгами по обчисленню стажу; довідки, у якій зазначено, що особа працювала на підставі строкового трудового договору, укладеного не менше, ніж на 3 роки; інших документів, які підтверджують роботу в зазначених місцевостях, на підставі строкового договору, укладеного на 3 роки. Оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо обчислення в кратності період роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1985 по 1993 та з 2005 по 2015, тому вважає дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії правомірними. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 15.02.2022 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується протоколом про призначення пенсії №29 від 23.02.2022. При призначенні пенсії загальний страховий стаж позивача становив 26 років 0 місяців 19 днів, який обчислено календарно (а.с.86-87 т. 1).

17.03.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив зарахувати до трудового стажу роботу в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1985 по 1993 та з 2005 по 2015 згідно записів трудової книжки (а.с.90 т. 1).

Листом від 02.05.2022 №4698-3264/Н-02/8-0300/22 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Згідно пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, пільги щодо обчислення стажу надавались працівникам, що переводились, направлялись чи запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, із інших місцевостей країни, за умови, що ці працівники укладали трудові договори про роботу в цих районах на три роки, на островах Північного льодовитого океану два роки. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, довідки чи інших документів, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Якщо особа не може надати трудовий договір, то документи, які будуть слугувати підставою для застосування кратного обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі можуть бути, трудова книжка, в якій є наявний штам підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи. Довідка підприємства, установи, організації, де працювала особа, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який він був укладений та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період. Таким чином, оскільки в документах пенсійної справи відсутні документи, які б слугували підставою для застосування кратного обчислення стажу, для зарахування періоду роботи з 1985 по 1993 в полуторному розмірі, підстав не вбачається. Крім того, повідомлено, що для обчислення розміру пенсії враховано страховий стаж за періоди з 10.11.2003 по 31.12.2003 та 3 01.05.2004 по 31.07.2004 за даними системи персоніфікованого обліку в повному обсязі, відповідно до сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду України. Водночас для проведення перерахунку пенсії з додаванням періодів страхового стажу, набутих з 2005 по 2015 на території Російської Федерації, немає підстав (а.с.46-48 т. 1).

Позивач не погоджуючись з діями відповідача щодо незарахування в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 на території Російської Федерації, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV обумовлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1; зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за № 1566/11846; далі - Порядок №22-1), визначено вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 цього пункту до заяви про призначення пенсії за віком подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно із абзацом другим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029 (в редакції постанови Ради Міністрів СРСР від 03.01.1983 №12).

Підпунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (який застосовувався на момент виникнення спірних правовідносин) було скорочено до трьох років тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Постанова №148) передбачено, що працівникам, які користуються на цей час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів Союзу РСР з питань праці і заробітної плати і Президії Всесоюзної центральної ради профспілок від 16.12.1967 №530/П-28 (далі - Інструкція №530/П-28), пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робітникам і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору. Пільги, передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року і статтею 3 від 26 вересня, надаються додатково робітникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули за власним бажанням), при умові укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

За змістом пункту 7 Інструкції №530/П-28 трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Системний аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 та від 26.09.1967 та Постановою №148.

При цьому основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою, письмовим трудовим договором.

При вирішенні даного спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №302/662/17-а, від 18.12.2018 у справі № 263/13671/16-а, від 10.01.2019 у справі № 352/1612/15а, від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а, від 14.11.2019 у справі № 265/6105/16-а, відповідно до яких для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Записами у трудових книжках ОСОБА_1 від 05.11.1975 та від 27.01.1987 підтверджується те, що позивач у період з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 працював в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, які кореспондуються з записами в архівних довідках від 25.09.2013 № 569 та №569/1, від 29.08.2013 № 0758 та №0759, від 10.09.2013 №1-5/582 (а.с.49-57, 95-108 т. 1).

При цьому, суд звертає увагу на те, що спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, між сторонами не існує.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені у листі від 02.05.2022 №4698-3264/Н-02/8-0300/22, про відсутність документів, які б слугували підставою для застосування кратного обчислення стажу, для зарахування періоду роботи з 1985 по 1993 в полуторному розмірі, оскільки з копій трудових договорів, укладених між ОСОБА_1 та підприємствами, в яких він працював у вказані вище періоди, та які наявні в матеріалах справи, вбачається, що такими договорами було передбачено, що працівнику (тобто позивачу) зараховується один рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахунку стажу, який дає право на отримання пенсії по віку і по інвалідності (а.с.58-70 т. 1, а.с. 34-41 т. 2).

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірні періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Під час вирішення цієї справи суд бере також до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 22.02.2021 по справі №266/258/16-а. В цій справі Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відступу від правових висновків, зроблених у постанові від 08.11.2019 у справі № 396/153/17, та задовольнив позов особи до органу ПФУ, зобов`язавши останнього провести перерахунок пенсії та зарахувати до стажу роботи особи період роботи, зокрема, після 01.01.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах (один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців).

Отже, при обчисленні страхового стажу з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 відповідач не врахував того, що позивач має право на пільгове обчислення стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях та безпідставно відмовив йому у зарахуванні стажу як пільгового (а саме один з половиною рік за один рік роботи у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі). Враховуючи відомості трудових книжок, архівних довідок та трудових договорів про роботу в районах Крайньої Півночі, що підтверджують отримування пільг під час роботи позивача у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до пільгового трудового стажу вище вказаних періодів роботи, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 суд зазначає наступне.

Як слідує з листа ГУ ПФУ у Волинській області від 02.05.2022 №4698-3264/Н-02/8-0300/22, підставою для відмови у перерахунку пенсії з додаванням періодів страхового стажу, набутих з 2005 по 2015 на території Російської Федерації, стало відсутність в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Суд зауважує, що оскільки позивачу не зараховано до страхового стажу стаж, набутий ним під час роботи на різних підприємствах на території Російської Федерації, тому при визначенні права на пенсійне забезпечення відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону №1058-ІV суд застосовує міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992), зобов`язання за якою взяли на себе, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода від 14.01.1993), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15.04.1994 (далі - Угода від 15.04.1994), підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в Росії. Тобто, існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж за перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого до страхового стажу.

При цьому, як зазначалось вище, згідно приписів статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як слідує із вкладишів до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , позивач працював на території Російської Федерації (Республіка Комі) на різних підприємствах з 01.02.2005 по 26.12.2006; з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 (а.с.33-45 т. 1).

Суд наголошує, що записи вказаних вище спірних періодів роботи позивача оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до вкладишів до трудової книжки записів про роботу позивача. Водночас підставою для незарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи на території Російської Федерації є відсутність в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків.

Однак суд звертає увагу на те, що обчислення стажу роботи позивача з 01.02.2005 по 26.12.2006; з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 повинно здійснюватися згідно з законодавством Російської Федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність позивача.

Відповідно до статті 22 Федерального закону Російської Федерації №167-Ф3 від 15.12.2001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону Російської Федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 «Про страхові пенсії» передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Отже, як законодавством України так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія пенсійної справи ОСОБА_1 (виплатна справа №3010605), сформована Державною установою - Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Республіці Комі та яка була надіслана відповідачу - ГУ ПФУ у Волинській області листом від 13.01.2022 №1722-27/1407 та отримана останнім 03.02.2022 (а.с.122 т. 1)., з якої вбачається, що позивачу з 21.03.2015 органом пенсійного Фонду Російської Федерації було призначено страхову пенсію за віком відповідно до Закону №400-ФЗ від 28.12.2013 (в подальшому, позивач був знятий з обліку з 01.06.2018), що підтверджується відповідним рішенням про призначення пенсії від 16.05.2015 (а.с.124 т. 1).

При цьому, з розрахунку даних про стаж від 10.06.2015 слідує, що при призначенні вказаної пенсії відповідним органом пенсійного Фонду Російської Федерації було включено до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006; з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 (а.с.135- 137 т. 1).

Вказані обставини свідчать про те, що за вказані спірні періоди роботи за ОСОБА_1 сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації, оскільки відповідним органом пенсійного Фонду Російської Федерації такі періоди роботи не були б включені до страхового стажу позивача при призначенні пенсії.

Статтею 7 Угоди від 15.04.1994 передбачено, що оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Отже, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини справи та враховуючи той факт, що матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (виплатна справа №3010605), сформованої Державною установою - Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Республіці Комі, були наявні у відповідача як станом на день призначення пенсії позивачу (15.02.2022), так і станом на день відмови у зарахуванні спірних періодів роботи (02.05.2022), суд дійшов висновку про безпідставність незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів його роботи на території Російської Федерації з 01.02.2005 по 26.12.2006; з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 з підстав відсутності даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування позивачу в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015, та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 та провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з 17.03.2022.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн, сплата якого підтверджується квитанцією від 09.06.2022 №3859-6084-4015-4051.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо незарахування ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 10.01.1985 по 12.11.1985, з 13.11.1985 по 31.01.1987, з 02.02.1987 по 19.09.1990, з 19.09.1990 по 23.09.1991, з 23.09.1991 по 15.04.1992, з 15.04.1992 по 15.11.1993 з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.02.2005 по 26.12.2006, з 27.08.2007 по 25.12.2007, з 23.01.2008 по 19.11.2009, з 09.03.2010 по 17.05.2011, з 18.05.2011 по 11.06.2012, з 20.06.2012 по 24.10.2012, з 11.02.2013 по 27.02.2013, з 13.05.2014 по 20.03.2015 та провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з 17.03.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко