Справа № 120/2061/22-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

08 серпня 2022 р. Справа №120/2061/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області,

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про:

- визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни щодо винесення постанови від 09.02.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №65078741;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни про закінчення виконавчого провадження від 09.02.2022 ВП №65078741.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановою головного державного виконавці від 09.02.2022, виконавче провадження закінчено відповідно до п.13 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що станом на 09.02.2022 року виконавчий лист по справі №120/124/21-а до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. з Вінницького окружного адміністративного суду не надходив

Ухвалою суду від 08.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у цій справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області.

18.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Вказує на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №120/7312/21-а скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65078741 від 29.06.2021.

На виконання рішення суду, державним виконавцем 15.12.2021 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження, а також до суду з зобов`язанням у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання. Згідно поштового відстеження за №523 АТ «Укрпошта», копію даної постанови Вінницький окружний адміністративний суд отримав 20.12.2021. Станом на 09.02.2022 виконавчий лист у справі № 120/124/21-а до відділу не надходив. У зв`язку з чим керуючись вимогами п.13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 09.02.2022 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

21.04.2022 до суду надійшли письмові пояснення, в яких третя особа виступила на стороні відповідача та зазначила, що нараховані Позивачу кошти в сумі 100258,89 грн включені до реєстру судових рішень, а їх виплату буде здійснено в порядку черговості. Вважає, що Відповідачем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яка є законною та такою, що відповідає нормам Закону. При цьому третя особа звертає увагу, що відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі №120/5322/21-а підтверджується правомірність дій головного управління ПФУ у Вінницькій області, що виконання рішення суду, що в свою чергу дає причинний зв`язок органам ДВС закриття провадження по справі, тобто правомірність винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі №120/124/21-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови Позивачу у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.11.2020 року №ХЛ64346 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити Позивачу перерахунок пенсії починаючи з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.11.2020 за №ХЛ64346, з урахуванням зазначених у довідці основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Пенсійним органом у березні 2021 року було проведено перерахунок пенсії Позивача згідно довідки №ХЛ64346 від 17.11.2020 та визначена заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2021 в сумі - 100258,89 грн.

29.03.2021 Вінницьким окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист №120/124/21-а.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Русланою Павлівною 08.04.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65078741.

У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником надано лист №0200-0802-5/25580 від 22.04.2021 про виконання рішення суду, а також копію перерахунку та розрахунку пенсії за пенсійною справою №. Згідно даного листа, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання вищевказаного рішення суду проведено розрахунок розмірі пенсії стягувача, який станом на 01.04.2019 склав 8205,42 грн. ОСОБА_1 донараховано за період з 01.04.2019 по 30.03.2021 кошти в сумі 100258,89 грн, що підтверджується розрахунком на доплату. Зазначена сума заборгованості запланована до виплати боржником після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Власні кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, статтею 73 даного Закону закріплений вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим законом.

Крім того, боржником сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в Реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» 05.05.2021 на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду в повному обсязі та надання підтверджуючих документів щодо повного та фактичного виконання рішення суду.

На виконання вимоги держаного виконавця від 05.05.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом №0200-0802-5/29197 від 14.05.2021 зокрема повідомлено, що Головне управління 04.08.2020 звернулось із запитом до Пенсійного фонду України щодо виконання судових рішень (винесених до 22.07.2020 (дня визнання нечинними п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду») та після вказаної дати) в частині виплати заборгованості по пенсіях, які фінансуються за рахунок коштів державного бюджету України.

В свою чергу, Пенсійним фондом України в листі від 09.11.2020 роз`яснено, що погашення заборгованості по вказаній категорії судових рішень проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Оскільки боржником не надано підтвердження щодо виплати перерахованих коштів, керуючись ст. ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», 19.05.2021 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн та надано новий строк виконання до 02.06.2021.

За наслідками не виконання боржником вимог зазначених у постанові від 19.05.2021, державним виконавцем 03.06.2021 прийнято рішення щодо застосування правових підстав для накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі.

Разом з цим, 17.05.2021 та 27.05.2021 до відділу надійшли заяви ОСОБА_1 щодо вжиття усіх заходів належного виконання рішення суду по справі №120/124/21 - а. Згідно даних заяв стягувач звертає увагу на те, що в бюджеті на виплату доплат згідно судових рішень на 2021 рік заплановано 24354600 грн і повне виконання рішення суду є можливим.

Враховуючи вищевикладене, 01.06.2021 на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду в повному обсязі з урахуванням фактів (доводів) викладених у заявах стягувана щодо можливості виконання рішення суду оскільки на 2021 рік заплановано 24354600 грн та надання підтверджуючих документів щодо повного та фактичного виконання рішення суду.

На виконання вимоги держаного виконавця від 01.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом № 0200-0802-5/35179 від 08.06.2021, зокрема, повідомлено, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2020 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 року (зі змінами), на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду було передбачено 200 млн. грн. Разом з тим, на погашення зазначеного виду заборгованості на 2021 рік виділено 360 млн. грн у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №126 від 17.02.2021. У свою чергу, в бюджеті фонду області на виплату доплат згідно судових рішень на 2021 рік заплановано 24354600 грн. і повідомлено, що у відповідності до Порядку №649 Головним управлінням ПФ України у Вінницькій області здійснюється виплата заборгованості по судовим рішенням, які були винесені відносно всіх громадян області у квітні 2019 року. Тобто, третя особа зазначила, що Головним управлінням ПФУ виплата у розмірі 100258,89 грн, буде здійснена ОСОБА_1 в порядку черговості.

Також на адресу Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області направлено повідомлення від 18.06.2021 вих. №7901/2.3-22/6 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №120/7312/21-а скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65078741 від 29.06.2021.

На виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем 15.12.2021 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження, а також до суду з зобов`язанням у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання.

Згідно поштового відстеження за №523 АТ «Укрпошта», копію даної постанови Вінницький окружний адміністративний суд отримав 20.12.2021, а відоводстві суду зареєстровано 21.12.2021 р. вх. № 88020.

Станом на 09.02.2022 виконавчий лист по справі №120/124/21-а до відділу з ВОАС не надходив.

У зв`язку з чим, керуючись вимогами п.13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 09.02.2022 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку і оскаржує в даному позові позивач ОСОБА_1 ..

Не погоджуючись з правомірністю дій Відповідача, а також, правомірністю вказаної постанови позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши доводи сторін та третьої особи, суд при вирішенні спору керується такими мотивами.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Водночас умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Щодо підстав закінчення виконавчого провадження, то такі визначаються статтею 39 Закону № 1404-VIII.

Зокрема, пунктом 13 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

При цьому положеннями статті 41 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Таким чином, однією з законних підстав для закінчення виконавчого провадження є непред`явлення стягувачем до виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні, що було відновлене у зв`язку із скасуванням судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, в місячний строк з дня надходження до стягувача постанови виконавця про відновлення виконавчого провадження.

Водночас за змістом наведених законодавчих норм перебіг зазначеного місячного строку обумовлюється саме датою надходження до стягувача постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження.

Звідси, суд доходить висновку, що державний виконавець вправі винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі положень п.13 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII лише за наявності належних доказів надходження до стягувача постанови про відновлення виконавчого провадження та лише після закінчення місячного строку з дати надходження до стягувача такої постанови, якщо виконавчий документ не було пред`явлено до виконання.

А тому, суд прийшов до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач не виконав вищезазначених умов.

Так, постанова від 09.02.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №65078741 винесена державним виконавцем за відсутності в матеріалах виконавчого провадження підтвердження щодо надходження до стягувача ОСОБА_1 копії постанови від 15.12.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП№65078741 про відновлення виконавчого провадження.

Зокрема, додані реєстри поштових відправлень свідчать про надіслання відповідачем 16.12.2021 поштових відправлень на адресу суду, але воно взагалі нечитаємі, що підтверджується оригіналом виконавчого провадження (а.с.200-203 виконавчого провадження ВП №65078741), які надано відповідачем для огляду суду як доказ.

На думку суду, вказані докази не підтверджують факту надходження до позивача копії постанови державного виконавця від 15.12.2021 по цьому виконавчому провадженню, з яким приписи ч.2 ст.41 Закону №1404-VIII пов`язують виникнення у стягувача обов`язку в місячний строк пред`явити виконавчий лист до виконання.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на норми частини першої статті 28 Закону №1404-VIII, згідно з якими копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

По-перше, у спірних правовідносинах суд вважає спеціальними норми ч.2 ст.41 Закону № 1404-VIII, якими регламентується строк та умови пред`явлення стягувачем до виконання виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням.

По-друге, нормами ч.1 ст.28 Закону №1404-VIII визначається порядок доведення до відома сторін виконавчого провадження документів виконавчого провадження, тобто спосіб, у який державний виконавець зобов`язаний надсилати такі документи на адреси сторін виконавчого провадження. Водночас суд наголошує, що частина перша статті 28 Закону №1404-VIII встановлює єдиний правомірний наслідок надіслання державним виконавцем документів виконавчого провадження простим або рекомендованим поштовим відправленням, який полягає у тому, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відтак, на думку суду, відповідач помилково застосовує норми вказаної статті до спірних правовідносин та вважає, що оскільки виконавець надіслав на адресу стягувача копію постанови про відновлення виконавчого провадження, але відповідне поштове відправлення, наприклад, було повернуто до органу ДВС без вручення за закінченням терміну зберігання, то стягувач вважається таким, що належним чином повідомлений про існування такої постанови.

Відповідне правило безпосередньо не випливає зі змісту ч.1 ст.28 Закону №1404-VIII, а аналогія закону у даному випадку недопустима, оскільки погіршує становище стягувача у порівнянні зі спеціальними нормами ч.2 ст.41 цього ж Закону, які, як вже зазначалося, пов`язують виникнення у стягувача обов`язку з пред`явлення виконавчого документа до виконання у місячний строк з дня надходження на адресу стягувача постанови виконавця про відновлення виконавчого провадження.

Крім того, суд враховує, що до відповідач додав докази на підтвердження відправлення позивачу поштової кореспонденції від 16.12.2021, але при цьому не надав доказів повернення відповідних поштових відправлень з відмітками підприємства поштового зв`язку про вручення цих листів або повернення адресату, наприклад, "за закінченням терміну зберігання".

А тому, суд робить висновок, що відповідач не довів власних аргументів в цій частині.

До того ж це обґрунтовано ставить під сумнів те, чи дійсно вказаними поштовими відправленнями відповідач надсилав на адресу позивача копію постанови від 15.12.2021 про відновлення виконавчого провадження.

За цих обставин суд приходить до висновку, що оскільки фактично позивач не отримав постанову про відновлення виконавчого провадження 15.12.2021, то передбачений ч. 2 ст. 41 Закону № 1404-VIII строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчується і триває у часі.

А тому, Враховуючи наведене, суд робить висновок про неправомірність та передчасність постанови державного виконавця від 09.02.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №65078741.

Згідно з ч.2-4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Водночас у рекомендаціях, викладених у висновку Консультативної ради європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" (Висновок №13 (2010) Консультативної ради європейських суддів щодо ролі суддів у виконанні судових рішень CCJE(2010)2 Final м. Страсбург, 19.11.2010) зазначено, що на заключному етапі саме суддя повинен вжити всіх можливих заходів, щоб забезпечити виконання рішення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни щодо винесення постанови від 09.02.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65078741.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни про закінчення виконавчого провадження від 09.02.2022 ВП № 65078741.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; тел. моб. НОМЕР_2 );

Відповідач - відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)

(; адреса: 21028, м. Вінниця, а/с 391).

Третя особа - Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області (; м. Вінниця Хмельницьке шосе, 7).

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар