Справа № 260/548/22
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/548/22 пров. № А/857/7515/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шинкар Т. І., Онишкевича Т. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі № 260/548/22 (головуючий суддя Плеханова З. Б., м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем повного розрахунку при звільненні 04.01.2022 із органів прокуратури Закарпатської області, що виразилось у невиплаті вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку; стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі 30968,74 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 28702,73 грн. за весь час затримки повного розрахунку за період із 04.01.2022 по дату ухвалення судового рішення.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Закарпатською обласною прокуратурою протиправно не виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з органів прокуратури. На думку позивача, положення п.п.2 п.19 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та п.2 ч.1 ст.40, ст.44 КЗпП України підлягають субсидіарному застосуванню, виходячи зі змісту правовідносин, що склалися між сторонами. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що ст.44 КЗпП України не містить обмеження в застосуванні, як довільно протлумачено судом першої інстанції, «лише при звільненні у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури». На думку апелянта, виплата вихідної допомоги при звільненні на підставі ст.44 КЗпП України повинна проводитись також і у випадку звільнення працівника через непроходження переатестації.

Відповідачем в суді апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 10 квітня 2020 року кадровою комісією № 1 прийнято рішення № 196 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», в якому зазначено, що: ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію (а.с. 25).

Відповідно до наказу №2 від 04 січня 2022 року керівника Закарпатської обласної прокуратури, ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури Закарпатської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (а.с. 24).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ (далі Закон №113-ІХ) з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII).

За приписами п. 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, зокрема прокурори Генеральної прокуратури України мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VII прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону прокурор звільняється з посади зокрема у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

За приписами пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, передбачених статтями 36, 38-41 КЗпП України, визначена статтею 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 звільнено з органів прокуратури відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», тобто у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а не у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією органу прокуратури чи скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом № 113-IX доповнено ст. 40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Крім того, відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Апеляційний суд зауважує, що зміст цих правових норм вказує на пріоритетність спеціального закону перед нормами КЗпП України щодо звільнення окремих категорій працівників з підстав, визначених ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16 та від 4 жовтня 2018 року у справі № 809/69/16.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та у порядку, передбачених Законами № 1697-VII і № 113-IX, якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що посилання позивача на положення ст. 44 КЗпП України як на підставу задоволення позову є помилковими, оскільки зазначена норма передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні особи за конкретним і виключним переліком підстав і статей, при цьому, ні Закону № 1697-VII, ні Закону № 113-IX, відповідно до яких позивач звільнений з органів прокуратури, в цьому переліку немає.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що статтею 44 КЗпП України спірні відносини не регулюються.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з органу прокуратури середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 по дату ухвалення рішення суду у справі, то така вимога є похідною від вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні, а тому також не підлягає задоволенню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі № 260/548/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Т. І. Шинкар
Т. В. Онишкевич