Справа № 200/18917/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року Справа№200/18917/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у якій просить:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій) у розмірі 89345,98 грн. за період з 01.09.2018 року по 10.12.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2. При звільненні позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки. У зв`язку з наведеним позивач звернувся для вирішення спору до суду. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі № 200/9410/21 відповідачем 10.12.2021 року виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 77 821,45 грн. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі № 200/9409/21 відповідачем 15.11.2021 року виплачено на користь позивача компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2016 року по 2018 рік у сумі 10 888,58 грн.

Вважає, що затримка відповідачем виплати йому індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій є протиправною, оскільки виключенню зі списків особового складу має передувати повний розрахунок з військовослужбовцем. Рішеннями суду підтверджена протиправна бездіяльність відповідача, внаслідок якої при звільненні ним недоотримана частина грошового забезпечення. Зазначає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні грунтується на положеннях ст. 116, 117 КЗпП України, є похідною від першої позовної вимоги та підлягає задоволенню. Наведене стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

21.01.2022 року відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовував тим, що предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Крім того, зазначає, що позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення до суду.

З 31.01.2022 року по 28.02.2022 року суддя перебував у відпустці. Після її завершення у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду №14/І-г від 26.02.2022 про запровадження особливого режиму роботи суду, у встановлений КАС України строк рішення по справі не було прийнято. Справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, проходив військову службу у Національній гвардії України, має повну адміністративну процесуальну правосуб`єктність.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України є суб`єктом владних повноважень - військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України. Позивач у 2016-2018 роках проходив військову службу у особовому складі відповідача, що належить до публічної служби. Спір виник у зв`язку з таким проходженням, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 КАС України підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 31.08.2018 року №186 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.08.2018 року.

Як вбачається з довідки відповідача №0127 від 11.01.2022 року, фактичні виплати при звільненні ОСОБА_1 склали:

посадовий оклад - 2640,00 грн.;

оклад за військовим званням - 600,00 грн.;

надбавка за вислугу років - 810,00 грн.;

НВОВЗ - 810,00 грн.;

премія - 3036,00 грн.;

премія - 3036,00 грн.;

винагорода за участь в ООС - 4354,84 грн.;

винагорода за участь в ООС - 4500,00 грн.

Разом - 17154,84 грн.

Водночас, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року по справі № 200/9410/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року по справі № 200/9409/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки - задоволено повністю, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України 9937 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини.

Рішення набрали законної сили.

На виконання зазначених рішень суду 15.11.2021 року здійснено перерахування грошових коштів від відповідача у розмірі 10 948,58 грн. та 10.12.2021 року - 77 821,45 грн., що підтверджується повідомленнями та довідкою відповідача №0127/2 від 11.01.2022 року.

Спірні правовідносини виникли з приводу обов`язку відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні по день фактичного розрахунку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 1, 2 статті 9, частиною 2 статті 21 Закону України "Про Національну гвардію України" встановлено, що особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників. Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом. Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як раніше зазначено, на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року по справі № 200/9410/21 та № 200/9409/21 здійснено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 88 710,03 грн.

Судами були встановлені факти протиправної невиплати позивачеві впродовж періоду його служби вказаних грошових коштів, і дані факти за правилом ст. 77 КАС України вважаються преюдиційними.

При визначенні правових наслідків таких недоплат в контексті очікування позивачем виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 11 ст. 21 Закону України "Про Національну гвардію України" соціальний захист працівників Національної гвардії України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю та про державну службу. Тобто закон допускає застосування законодавства про працю при регулюванні правовідносин щодо соціального захисту військовослужбовців НГУ.

Крім того, за відомим правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Так, відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, що була чинною на час фактичного розрахунку з позивачем) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 116 того самого Кодексу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Для військовослужбовців існує аналогічне за змістом правило розрахунків при звільненні. Так, за приписами ч.3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з військової служби) особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлена відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

При цьому відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 також повторив, що «стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні» (п.52).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З цих підстав суд не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 березня 2020 року у справі № 802/1854/17-а.

Зважаючи на наведене суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, а саме виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, - з 31.08.2018 року (остаточна дата закінчення проходження військової служби) по 10.12.2021 року (дата остаточного фактичного розрахунку).

За відсутності спеціальної норми щодо порядку визначення середнього заробітку військовослужбовця, суд вважає за можливим застосування загальних положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 цієї Постанови обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому пунктом 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, встановлено, що при виплаті військовослужбовцям грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку № 260 вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовцям обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Дослідженням довідки відповідача №0997 від 29.09.2021 року про розмір грошового забезпечення позивача встановлено, що середньоденний розмір грошового утримання позивача становить 324,80 грн. (розраховано: грошове забезпечення за червень 2018 року (7896,00 грн.) + грошове забезпечення за липень 2018 року (11916,97 грн.) / 61 днів).

При цьому суд не приймає до уваги довідку відповідача № 0127/1 від 11.01.2022 року, у якій зазначено середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 - 86,56 грн., оскільки зазначена сума не відповідає даним, викладеним відповідачем у попередньо наданій ним довідці про грошове забезпечення позивача.

Суд наголошує на тому, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 зробив наступні правові висновки:

«58. Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

59.Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

60.Аналіз такого правового регулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

61.Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.».

Як вбачається з довідки відповідача №0127 від 11.01.2022 року, фактичні виплати при звільненні ОСОБА_1 склали:

посадовий оклад - 2640,00 грн.;

оклад за військовим званням - 600,00 грн.;

надбавка за вислугу років - 810,00 грн.;

НВОВЗ - 810,00 грн.;

премія - 3036,00 грн.;

премія - 3036,00 грн.;

винагорода за участь в ООС - 4354,84 грн.;

винагорода за участь в ООС - 4500,00 грн.

Разом - 17154,84 грн.

Судом встановлено, що на виконання вищезазначених рішень суду здійснено перерахування грошових коштів на загальну суму 88 710,03 грн.

Отже, загальний розмір сум, які підлягали виплаті позивачу при звільненні складав 105 864,87 грн. (17 154,84 грн. + 88 710,03 грн.).

Відтак, розмір несвоєчасно сплаченої суми складає 83,80% від загальної суми, що належала виплаті при звільненні.

Період затримки розрахунку: з 31.08.2018 року по 10.12.2021 року, кількість календарних днів (затримка розрахунку) складає 1198 днів.

Як зазначалось вище, середньоденний заробіток позивача складає 324,80 грн.

Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку слід обрахувати наступним чином: 324,80 грн. * 1198 * 83,80% = 326 074,51 грн.

При визначенні остаточної суми, що підлягає виплаті на користь позивача, суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц. В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

…

86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

…

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

…

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».

У контексті вказаних вище рекомендацій судом встановлено, що причинами, якими обумовлена тривалість порушень прав позивача, є як дії позивача, який не відразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні.

Щодо дій відповідача судом враховується наступне.

Як вбачається зі змісту рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року по справі № 200/9409/21, відповідач зауважує, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік позивачу не була сплачена у зв`язку із відсутністю, на думку військової частини, правових підстав для такої виплати.

Суд приймає до уваги, що ця ситуація виникла у тому числі через неналежну якість законів, а саме наявність в різних законодавчих актах неоднозначного правового регулювання спірних правовідносин.

Вказане підтверджується також наявністю прямо протилежної судової практики розгляду подібних спорів, у зв`язку з чим для усунення розбіжностей в правозастосуванні аналогічний по суті спір по справі № 160/10875/19 було вирішено 19.01.2021 у повному складі палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

Отже, невиплата відповідачем зазначеної компенсації позивачеві не була обумовлена проявом грубого свавілля.

Щодо дій позивача суд приймає до уваги, що при звільненні 31.08.2018 року він не отримав грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки та індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, після чого мав можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Проте, претензії позивача щодо не отриманої ним сум під час звільнення з`явилися лише у липні 2021 року, коли позивач вперше звернувся до адміністративного суду з позовами до відповідача.

Суд зауважує, що згідно ч.2 ст.116 КЗпП України в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що при звільненні відповідач виплатив позивачу не оспорювану ним суму у розмірі 17 154,84 грн.

Таким чином, відповідач виконав вимоги ч.2 ст.116 КЗпП України, що свідчить про відсутність у нього умислу на порушення прав працівника.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок сплатити відшкодування за час затримки слід визначати з урахуванням строків розгляду спору органом, який виносить рішення по його суті. До моменту вирішення спору судом власник або уповноважений орган може не сплачувати суму середнього заробітку, але у разі вирішення спору на користь працівника середній заробіток буде нараховуватися за весь час до моменту фактичного розрахунку, включаючи час розгляду спору.

Суд також враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, №761/9584/15-ц з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення, виконуючи обов`язок, визначений ч. 5 ст. 242 КАС України, - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд прийшов до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи буде розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10 000,00 грн.

Зважаючи на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру та враховуючи, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн., судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 454,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 139, 193, 242-246, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 10.12.2021 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3, місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 10.12.2021 року в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., з якої відрахувати податки та інші обов`язкові платежі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3, місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 08 серпня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.