Справа № 213/1605/22
Суддя: Мазуренко В. В.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1605/22
Номер провадження 2-а/213/25/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., за участю секретаря Гусарової О.С., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кириллова Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інгулецького відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

В С Т А Н О В И В :

Позивач є громадянином Республіки Молдови, періодично перебував на території України, на законних підставах у встановлені законом строки та терміни. В нього в Україні з`явилась співмешканка, з якою він проживав в Україні і з якою вони вирішили народити спільну дитину. Останній раз він прибув на територію України 12 січня 2022 року через КПП «Ягодин», що підтверджується відміткою у паспорті для можливості одружитися та бути поряд із дружиною на пологах і допомогти їй післяпологовий період.

22 січня 2022 року він одружився з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк його перебування на території України було встановлено візою та не мав перевищувати 90 днів, тобто до 11 квітня 2022 року.

Одразу після одруження, тобто 22 січня 2022 року він звернувся до територіального підрозділу міграційної служби для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, але йому було відмовлено в прийняті документів, так як станом на вказаний період за розрахунками міграційного калькулятора підстави та терміни для прийняття документів були відсутні, про що зазначено в Рішенні про примусове повернення.

24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, в зв`язку з чим, були призупинені більшість адміністративних послуг. Крім того, було припинено прийом громадян внаслідок встановлення на території карантину.

Тому він зателефонував до Інгулецького відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, для отримання інформації та запису на прийом для можливості подати документи продовження строку перебування на території України, а саме начальнику ОСОБА_3 за номером НОМЕР_1 , яка в телефонній розмові повідомила, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану згідно з законодавством всі строки призупиняються, прийняти будь-які документи немає можливості, так як послуги зараз не надаються. Та запевнила, що, так як на початок введення воєнного стану в нього строки перебування щє не сплили, то до припинення в країні воєнного стану, він може на законних підставах знаходитись у її межах, а після завершення війни, його незавершений строк буде продовжений на той термін, який залишився на початок військового стану. Лише після припинення воєнного стану йому необхідно буде звернутись до органів ДМС України з заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання на території України.

19 липня 2022 року він вирішив звернутись до Інгулецького відділу у місті Кривому Розі ТУ ДМС України в Дніпропетровській області аби впевнитись в наданій в телефонному режимі інформації і в зв`язку з тим, що більшість адміністративних послуг відновили свою роботу. Але, стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №003630 за ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. Даний штраф він добровільно сплатив.

21 липня 2022 року Інгулецьким відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення його до країни походження або третьої країни та зазначено факт порушення ним правил перебування в Україні, громадянином Республіки Молдова. В даному рішенні зазначено, що він прибув в Україну в приватних справах 12 січня 2022 року через пункт пропуску через державний кордон України «Ягодин» по паспортному документу серії АВ № від 10 жовтня 2019 року, який дійсний до 18 вересня 2029 року. Станом на 21 липня 2022 року перебував в Україні понад дозволені 90 днів протягом 180 днів. Строк такого перебування в Україні закінчився 11 квітня 2022 року відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». У порушення вимог п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, після 90-денного строку перебування протягом 180 днів за межі держави Україна не виїхав та нелегально перебуває на її території із 11 квітня 2022 року.

З даним рішенням Інгулецького відділу у м. Кривому Розі ТУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21 липня 2022 року він не згоден, вважає його безпідставним з огляду на те, що він з поважних причин не мав можливості подати вчасно документи, так як йому не надали адміністративну послугу з цього приводу. Крім того, вказує на наявність у нього місця проживання на території України. Також, оскільки він є громадянином Молдови, а саме тимчасово окупованої Російською федерацією Придністровської Молдавської Республіки (скорочено ПМР або Придністров`я) - самопроголошєної держави у Східній Європі на території Придністров`я, яку міжнародна спільнота визнає частиною Молдови. На вищезазначеній території знаходяться війська Російської Федерації. А як відомо на даний момент в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з вторгненням зі сторони Російської Федерації. Тому він побоюється, що за його політичні переконання та прихильність до українського народу, а також що він має дружину та дитину, які є громадянами України, його життю або свободі загрожуватиме небезпека зі сторони правоохоронних органів Російської Федерації. Також, побоюється, що його, як військовозобов`язаного можуть залучити до виконання обов`язків військової служби, внаслідок чого також існує ризик примушування його до участі в збройній агресії Російської Федерації проти України, але він категорично не бажає приймати в цьому участь. Просить визнати та скасувати рішення Провідного спеціаліста Інгулецького відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 21 липня 2022 року про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив всі обставини, які викладені в позові та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в судових дебатах поклався на розсуд суду.

Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року відкрито провадження у справі.

Вислухав сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 19 липня 2022 року Інгулецьким відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 винесена постанова ПМ МДН 003622 про накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн за ч.1 ст.203 КУпАП, у зв`язку з тим, що громадянин Республіки Молдови незаконно перебуває на території України та у нього відсутні підстави для подальшого перебування на території держави, підлягає примусовому поверненню за межі України (а.с.10).

21 липня 2022 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Республіки Молдови ОСОБА_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 20 серпня 2022 року. Зі змісту вказаного рішення видно, що ОСОБА_1 прибув в Україну в приватних справах 12 січня 2022 року через пункт пропуску через державний кордон України «Ягодин» по паспортному документу серії АВ № від 10 жовтня 2019 року, який дійсний до 18 вересня 2029 року. До 19 липня 2022 року з клопотанням про продовження терміну перебування на території України особисто не звертався (а.с.8-9).

У дослідженому в судовому засіданні аудіозаписі наявна розмова позивача з особою, яка представилась начальником Інгулецького відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Єременко Ганною Юріївною та повідомила, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану згідно з законодавством всі строки призупиняються, послуги не надаються. Повідомила, що строки перебування ще не сплили, до припинення в країні воєнного стану, він може на законних підставах знаходитись у її межах, а після завершення війни, його незавершений строк буде продовжений на той термін, який залишився на початок військового стану. Лише після припинення воєнного стану йому необхідно буде звернутись до органів ДМС України з заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання на території України(а.с.6).

Вказаний вище аудіозапис представник відповідача в судовому засіданні не поставив під сумнів як доказ, не ставив під сумнів, що на аудіозаписі його керівник розмовляє з позивачем.

Як видно із Акту, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала свідчення, відповідно до яких є провідним спеціалістом Інгулецького відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та підтвердила факт того, що ОСОБА_1 звертався до відділу для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, проте на час звернення отримувати таку посвідку було зарано. Однак потім почались бойові дії і відділ не працював, послуги не надавались. 21 липня 2022 року Інгулецьким відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, внаслідок порушення ним правил перебування в Україні. Зазначила, що позивач до липня 2022р. звертався до Широківського відділу, а на даний час їх об`єднали з Інгулецьким.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Як видно з матеріалів справи, на території України позивач має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває з 22 січня 2022 року у зареєстрованому у встановленому порядку шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.12-13).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Як вказано у п. 65 постанови Європейського суду з прав людини у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28 червня 2011 року (заява №55597/09), враховуючи практику, суд приходить до висновку, що відносини позивача з членами його сім`ї, зокрема, дітьми, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції.

Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Окрім того, як видно із оскаржуваного рішення про примусове повернення в країну походження, відповідач не встановив наявності обставин притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування його в розшуку чи під слідством та судом в Україні на час ухвалення спірного рішення або раніше, обставин, які забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не виявлено.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні взагалі не наведені ні підстави, ні мотиви з яких останній виходив приймаючи рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, тоді як дане спростування, відповідно до ст. 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим, суд приймає до уваги доводи позивача і виходить з того, що відповідач не вмотивував своє рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Судом встановлено, що позивач у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» перебуває в Україні з дружиною та дитиною, які є громадянами України, та вважається таким, який на законних підставах перебував на території України, оскільки відомостей про протилежне стороною відповідача суду не надано.

При цьому, суд враховує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено, останній раз до 25 серпня 2022 року.

Частинами першою - третьою статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

В той час, відповідачем вищенаведені норми законодавства не були враховані під час прийняття оспорюваного рішення та не встановлено наявність обставин за якими позивач не може бути примусово повернутий в країну походження.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Провідного спеціаліста Інгулецького відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Рибальченко Тетяни від 21 липня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: Інгулецький відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ,

вул. Салтиківська,9Б, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Дата складення повного тексту судового рішення - 05 серпня 2022 року.

Суддя В.В. Мазуренко