Справа № 200/3429/22
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року Справа№200/3429/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про: визнання незаконним та скасування рішення від 25.11.2021 року № 96 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання незаконним та скасування рішення від 25.11.2021 року № 96 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішенням № 31 від 10.02.2021 року йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу визначеного ч. 3 ст. 114 Закону № 1058. Позивач вказує, що він не погодившись з рішенням Селидовського ОУПФУ № 31 від 10.02.2021 року про відмову в призначенні пенсії звернувся до суду з позовом. Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року у справі № 200/2559/21-а до його пільгового стажу були зараховані періоди з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, з 28.07.1999 року по 16.08.1999 року, з 28.08.1999 року по 12.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 03.03.2005 року, з 26.09.2005 року по 05.02.2021 року. Позивач зазначає, що після виконання рішення суду від 21.04.2021 року у справі № 200/2559/21-а пільговий стаж роботи який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав за підрахунком ГУ ПФУ в Донецькій області 24 роки 08 місяців 18 днів, у зв`язку з чим ГУ ПФУ в Донецькій області 08.10.2021 року було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Позивач наголошує, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно здійснив вищезазначений розрахунок, оскільки згідно рішення суду у справі № 200/2559/21-а від 21.04.2021 року відповідача було зобов`язано здійснити розрахунок пільгового стажу роботи із застосуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На думку позивача, періоди з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, з 28.07.1999 року по 16.08.1999 року, з 28.08.1999 року по 12.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 03.03.2005 року, з 26.09.2005 року по 05.02.21 року підпадає під роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 та підлягає зарахуванню за 1 рік роботи - 9 місяців. Отже, 24 повним рокам позивача за списком № 1 відповідає 30 років 08 місяців 11 днів стажу = 24 роки 08 місяців 11 днів + 06 років 00 місяців 00 днів , 24 повних роки х 12 місяців = 288 місяців (24 р. х 9 м.) = 72 місяці : 12 місяців = 6 років 00 місяців 00 днів. Позивач наголошує, що його пільговий стаж дорівнює 30 років 08 місяців 11 днів, у зв`язку з чим він має право на призначення пільгової пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Також позивач зазначає, що 19.11.2021 року він повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, однак рішенням від 25.11.2021 року № 96, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області йому було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058. Позивач зазначає, що на особистому прийому йому було роз`яснено, що його стаж роботи за Списком № 1 не дає йому право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач не погоджується з доводами відповідачів, вважає їх безпідставними та такими, що порушують його права на соціальний захист.

З огляду на зазначені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав до суду відзив на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що 19.11.2021 року позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначає, що відповідно до Постанови № 22-1 програмним забезпечення за принципом екстериторіальності заяви про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Рішення прийнято 25.11.2021 за № 96 про відмову у призначенні пенсії, через відсутність необхідного пільгового стажу.

Відповідач вказує, що на підставі поданих документів, пільговий стаж на підземних роботах, професій по Постанові Кабінету Міністрів України № 202 становить -21 рік 04 місяці 08 днів. Пільговий стаж на підземних роботах, провідні професії становить 07 місяців. На підставі вищевикладеного, підстав для призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , що визначаються ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має, оскільки на момент звернення 19.11.2021 у позивача відсутній пільговий стаж.

З огляду на зазначене відповідач вважає, що рішення від 25.11.2021 за №96 про відмову у призначенні пенсії прийнято в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, у зв`язку з чим заперечував проти задоволення позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 08.08.2022 р. суд закрив провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення від 08.10.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію ОСОБА_1 з 05.02.2021 року та зарахувати до стажу роботи який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи за Списком № 1 з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, з 28.07.1999 року по 16.08.1999 року, з 28.08.1999 року по 30.10.2001 року, з 31.10.2001 року по 27.06.2002 року, з 28.06.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 02.02.2004 року по 12.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2005 року по 03.03.2005 року, з 26.09.2005 року по 05.02.2021 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 2 червня 1995 року Новогродівським МВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач 05.02.2021 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10 лютого 2021 року № 31, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч. 3 ст. 114 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 25 років в підземних умовах. Рішення про відмову в призначенні пенсії обґрунтовано тим, що не зараховано до пільгового стажу період з 28.08.1999 по 28.08.2001, з 31.10.2001 по 31.12.2003 на підприємстві Російської Федерації ФГУП "Державний трест "Арктикуголь" рудник Баренцбург, оскільки довідка видана Російською Федерацією підлягає перевірці, з 01.01.2004 по 31.01.2004 на підприємстві Російської Федерації ФГУП "Державний трест "Арктикуголь" рудник Баренцбург, так як відсутні документи підтверджуючі сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Не зараховано до пільгового стажу період з 01.09.2004 по 03.03.2005 на підприємстві ВП "Шахта "Бутівська", так як підприємство перереєстровано на підконтрольній українській владі території та відсутні документи, підтверджуючі пільговий характер роботи. Періоди роботи з 01.05.2010 по 31.12.2010, з 01.06.2018 по 31.12.2020 на підприємстві ДП "Селидіввугілля" Шахта 1-3 "Новогродівська", не зараховані, оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за цей період до ДПС України та період з 01.01.2021 по 11.01.2021 оскільки відсутня сума нарахованої заробітної плати.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/2559/21-а позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Героїв Праці, 6, м. Селидове, 85400, ) про визнання рішення незаконним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.02.2021 № 31 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Героїв Праці, 6, м. Селидове, 85400, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) від 05.02.2021 про призначення пенсії з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 01.09.1995 по 21.06.1999, з 28.07.1999 по 16.08.1999, з 28.08.1999 по 12.08.2004, з 01.09.2004 по 03.03.2005, з 26.09.2005 по 05.02.2021 з застосуванням Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 "Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1995 по 21.06.1999, з 28.07.1999 по 16.08.1999, з 28.08.1999 по 12.08.2004, з 14.07.2005 по 19.07.2005, з 01.09.2004 по 03.03.2005, з 26.09.2005 по 05.02.2021, з застосуванням ч. 3 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Героїв Праці, 6, м. Селидове, 85400, ).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року набрало законної сили 30 серпня 2021 року на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/2559/21-а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 08.10.2021 року.

Зі змісту рішення про відмову в призначенні пенсії від 08 жовтня 2021 року управління зазначило, що згідно рішення суду до пільгового стажу було зараховано періоди роботи з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, з 28.07.1999 року по 16.08.1999 року, з 28.08.1999 року по 12.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 03.03.2005 року, з 26.09.2005 року по 05.02.2021 року з застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахуванням трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До страхового стажу було зараховано періоди роботи з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, з 28.07.1999 року по 16.08.1999 року, з 28.08.1999 року по 12.08.2004 року, з 01.09.2004 року по 03.03.2005 року, з 26.09.2005 року по 05.02.2021 року з застосуванням ч. 3 ст. 24 Закону № 1058.

З урахуванням викладеного, страховий стаж гр. ОСОБА_1 складає 21 рік 05 місяців 29 днів, в тому числі пільговий стаж - 24 роки 08 місяців 08 днів, з них за ст. 14-25 - 20 років 07 місяців 25 днів, за ст. 14-20 - 07 місяців, навчання за фахом 03 роки 05 місяців 13 днів.

За таких обставин, відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років.

19 листопада 2021 року позивач знов звернувся із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

25 листопада 2021 року враховуючи екстериторіальний принцип Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 96, відповідно до якого було зазначено, що пільговий стаж на підземних роботах, професії за постановою № 202 становить 21 рік 4 місяці 8 днів, пільговий стаж на підземних роботах, провідні професії становить 7 місяців.

Зі змісту вказаного рішення встановлено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи на території Російської Федерації у 2004 році, оскільки відсутні відомості про сплату страхового внеску до Пенсійного фонду Російської Федерації, на території якої проводилася трудова діяльність. До стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах не зараховано період навчання в технікумі з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, оскільки вказаний навчальний заклад не відноситься до закладів професійної (професійно - технічної) освіти.

У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 25.11.2021 року № 96, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.14 Закону № 1788 «Про пенсійне забезпечення», а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі №686/19687/14а.

Як вбачається зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 96 від 25.11.2021 року до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації у 2004 році, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації на території якої провадилася трудова діяльність.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, у трудовій книжці НОМЕР_3 позивача містяться наступні записи щодо спірних періодів праці:

- з 28.08.1999 прийнятий на посаду гірника підземного з повним робочим днем під землею на Виробниче об`єднання "Арктиквугілля" рудник Баренцбург (наказ про прийняття від 30.08.99 №66-к);

- з 01.09.2000 гірничим майстром з повним робочим днем під землею (наказ від 31.08.2000 року №104-к);

- 16.02.2002 з 28.08.2001 надана відпустка з подальшим звільненням (наказ від 23.08.2001 року №78-к);

- з 31.10.2001 прийнятий на посаду гірничого майстра з повним робочим днем під землею на дільницю ВТБ на Державний трест "Арктиквугілля" рудник Баренцбург (наказ про прийняття від 31.10.2001 №105-к);

- 27.06.2002 переведений гірничим майстром з повним робочим днем під землею на дільницю по видобутку вугілля (наказ від 28.06.2002 року №42/к);

- з 13.05.2004 звільнений за закінченням строку договору (наказ від 22.11.2003 року №250/к).

Також, суд наголошує, що з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/2559/21-а, яке набрало законної сили 30 серпня 2021 року, було встановлено, що між позивачем та Державним трестом "Арктиквугілля" про те, що робітник направляється на рудник Баренцбург (архіпелаг Шпіцберген) для виконання робіт у якості гірника підземного. Контракт укладено 22.08.1999 року.

Між позивачем та Державним трестом "Арктиквугілля" укладено контракт про те, що робітник направляється на рудник Баренцбург (архіпелаг Шпіцберген) для виконання робіт у якості гірничого майстра. Строк дії контракту з 01.11.2001 по 01.11.2003.

Згідно довідки від 29.10.2003 б/н, виданої Державним трестом "Арктиквугілля" рудник Баренцбург, позивач перебував у відрядженні на арх. Шпіцберген рудник Баренцбург ДТ "Арктиквугілля" з 31.10.2001 по 29.10.2003.

Згідно довідки від 22.08.2001 б/н, виданої Державним трестом "Арктиквугілля" рудник Баренцбург, позивач перебував у відрядженні на арх. Шпіцберген рудник Баренцбург ДТ "Арктиквугілля" з 28.08.1999 по 22.08.2001.

Довідкою ФГУП "Державний трест "Арктиквугілля" рудник Баренцбург від 22.11.2003 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працював гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею з 31.10.2001 по 26.06.2002, з 27.06.2002 по 22.11.2003, з 28.11.2003 за працю на арх. Шпіцберген надана відпустка у кількості 159 календарних днів. Звільнений від праці з 13.05.2004.

Протоколом засідання комісії із встановлення трудового стажу для виплати винагороди за вислугу років пн руднику Баренцбург від 10 листопада 2003 року постановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 для нарахування в/років на 21.04.2004 року складає 04 роки 07 місяців 08 днів.

В контексті викладеного, суд у справі № 200/2559/21-а дійшов висновку, що періоди пільгової роботи позивача на Федеральному унітарному підприємстві "Державний трест "Арктиквугілля" архіпелаг Шпіцберген, рудник Баренцбург за спірний період підтверджено належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що відповідач не врахувавши до страхового стажу періоди роботи на Федеральному унітарному підприємстві "Державний трест "Арктиквугілля" архіпелаг Шпіцберген, рудник Баренцбург у 2004 році посилався на відсутність сплати єдиного внеску до Пенсійного фонду РФ.

Суд наголошує, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Суд зазначає, що відсутність інформації та документів стосовно сплати Федеральним унітарним підприємством "Державний трест "Арктиквугілля" архіпелаг Шпіцберген, рудник Баренцбург страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу позивача його періоду роботи на території Російської Федерації, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, для відмови в призначенні пенсії.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового та пільгового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу період роботи позивача період роботи у 2004 році у Федеральному унітарному підприємстві "Державний трест "Арктиквугілля" архіпелаг Шпіцберген, рудник Баренцбург.

Стосовно не врахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду навчання в технікумі з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року, оскільки вказаний начальний заклад не відноситься до закладів професійної (професійно - технічної) освіти.

З цього приводу суд зазначає, що у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/2559/21-а встановив, що згідно диплому молодшого спеціаліста серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 закінчив у 1999 році Селидівський гірничий технікум за спеціальністю "Шахтне підземне будівництво" і здобув кваліфікацію гірничого техніка-шахтобудівника/а.с.21/.

Згідно Довідки Селидівського гірничого технікуму від 18.01.2021 №02/7, ОСОБА_1 дійсно навчався на денному відділенні Селидівського гірничого технікуму зі спеціальністю "Шахтне підземне будівництво" з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року (Диплом НК №11179034)/а.с.21з.б./.

З трудової книжки позивача НОМЕР_3 встановлено, що останній проходив виробничу практику з 25.05.1998 по 29.06.1998 - учнем гірника на ДВАТ Шахта "Росія" Дочірнього підприємства "Селидіввугілля" з повним робочим днем під землею, з 30.12.1998 по 18.04.1999 - учнем гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею.

Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 02.02.2021 року №04-14/537 видана Відокремленим підрозділом Шахти "Котляревська" підтверджує, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на "Шахті "Росія" за період з 25.05.1998 року по 29.06.1998 за професією учень гірника підземного, та за період з 30.12.1998 року по 18.04.1999 за професією учень гірника очисного вибою, що передбачені списком №1/а.с.30/.

Згідно розрахунку стажу позивача, судом встановлено, що періоди: з 25.05.1998 по 31.05.1998, з 16.06.1998 по 29.06.1998, з 30.12.1998 по 28.02.1999 та з 02.03.1999 по 18.04.1999 зараховані відповідачем до пільгового стажу за статтею 14, постанова 202, підземні, сп.1р.1.

За приписами статті 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про освіту" № 1060-ХІІ від 23.05.1991 (далі - Закон № 1060), який введений в дію 26 червня 1991 року (в редакції, яка була чинною до 06 вересня 2014 року) професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів.

Професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо).

Професійні навчально-виховні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за договорами з підприємствами, установами, організаціями, окремими громадянами.

Професійні навчально-виховні заклади можуть мати одне або декілька базових підприємств (об`єднань, організацій), для яких вони готують робітничі кадри і відносини з якими регулюються на основі договорів.

Учні державних професійних навчально-виховних закладів з терміном навчання десять і більше місяців перебувають на повному утриманні держави.

Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.

Статтею 34 Закону Української РСР від 23 травня 1991 року №1060-XII "Про освіту", до вищих навчальних закладів були віднесені технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 4 червня 1991 року №1144-ХІІ "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про освіту":

1. Введено в дію Закон Української РСР "Про освіту" з дня його опублікування, а частину третю статті 11 і статтю 39 - з 1 серпня 1991 року; статті 18 і 19 - з 1 вересня 1991 року; статтю 12, частину п`яту статті 48 у питанні нових умов оплати праці учнів професійно-технічних училищ, частину першу статті 57 у питанні обсягів фінансування наукових досліджень - з 1 січня 1992 року; частину третю статті 27 - з 1 липня 1992 року, статті 24, 36, 37 в частині, що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року; останній абзац частини першої статті 52 - з 1 січня 1993 року.

2. До приведення законодавства Української РСР у відповідність із Законом Української РСР "Про освіту" чинні законодавчі та інші нормативні акти Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Закону.

3. Закон Української РСР "Про освіту" застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права й обов`язки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону.

З урахуванням викладеного, суд у справі № 200/2559/21-а не прийняв доводи відповідача щодо неможливості зарахування періоду навчання позивача у Селидівському гірничому технікумі до пільгового стажу з підстав навчання останнього не в професійному (професійно-технічному) закладі.

Згідно з пунктом "д" частини третьоїстатті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення"до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту").

Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

За наявними у справі матеріалами, судом встановлено, що позивач з 01.09.1995 по 21.06.1999 навчався в Селидівському гірничому технікумі за спеціальністю "Шахтне підземне будівництво" і здобув кваліфікацію гірничого техніка-шахтобудівника.

Починаючи з 28.07.1999 року позивач почав працювати гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею, що підтверджується записами у трудовій книжці та записами у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 02.02.2021 №04-14/537 виданої Відокремленим підрозділом Шахти "Котляревська".

Згідно розрахунку стажу, відповідачем період роботи позивача з 28.07.1999 по 16.08.1999 зараховано відповідачем до пільгового стажу за статтею 14, постанова 202, підземні, сп.1 р.1.

З огляду на те, що позивач протягом 1 місяця після закінчення навчання в Селидівському гірничому технікумі, працевлаштувався за здобутою спеціальністю, відповідно суд у справі № 200/2559/21-а дійшов висновку, що відповідачем неправомірно не зараховано періоди навчання позивача з 01.09.1995 по 24.05.1998, 01.06.1998 по 15.06.1998, з 30.06.1998 по 29.12.1998, 01.03.1999 та з 19.04.1999 по 21.06.1999 до пільгового стажу.

Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи те, що у рішенні суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/2559/21-а суд встановив, що періоди навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1995 року по 21.06.1999 року повинні бути зараховані до пільгового стажу, а чинне законодавство визначає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для всіх органів, суд приходить висновку, що відповідач 2 протиправно не врахував вказані періоди до пільгового стажу.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 96 від 25.11.2021 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова "може".

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Однак, суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19 листопада 2021 року з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 25.11.2021 року № 96, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.11.2021 року з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судового збору в розмірі 992,401 грн. на користь позивача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 25.11.2021 року № 96, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.11.2021 року з урахуванням висновків суду викладених у рішенні - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 25.11.2021 року № 96.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області області (, місце знаходження: вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про призначення пенсії за віком від 19.11.2021 року з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місце знаходження: вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 08 серпня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська