Справа № 320/9712/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9712/21 Головуючий у 1 інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 25 000,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 суму заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що у позивача не було жодних підстав для винесення податкових повідомлень-рішень на загальну суму 25000 грн., оскільки, відповідач володів автомобілем Mercedes-Benz GLE 350d менше однієї доби. Також, зазначає, що нарахування суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 20833,00 грн. за 2017 рік є безпідставним, оскільки, автомобіль Mercedes-Benz GLE 350d продано відповідачем у 2016 році, інших автомобілів відповідач в 2017 році не купував.

20 червня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Головного управління Державної податкової служби у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Державної податкової служби у Київській області та є платником податку.

Станом на день розгляду справи у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 25 000 грн. по транспортному податку з фізичних осіб.

Головним управлінням ДФС у Київській області було визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по транспортному податку, згідно наступних податкових повідомлень-рішень:

- податкове повідомлення-рішення № 0-1004 від 10.04.2018 про нарахування суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 20833,00 грн. за 2017 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-1004 від 29.12.2018 про нарахування суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 4166,68 грн. за 2016 рік.

Податкове повідомлення-рішення № 0-1004 від 10.04.2018 було надіслано ОСОБА_1 поштовим відправленням з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 . Вказане відправлення повернулося на адресу податкового органу з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Податкове повідомлення-рішення № 0-1004 від 29.12.2018 було надіслано поштовим відправленням з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 та було отримано за довіреністю.

З метою погашення податкового боргу позивачем було сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 08.04.2019 №83328-51, яка була надіслана за місцем реєстрації платника податків рекомендованим листом та, з урахуванням п. 58.3 ст. 58 ПК України, вважається врученою платнику податків.

Позивач, вважаючи, що узгоджена сума грошового зобов`язання відповідачем вчасно не погашена, звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За приписами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України, до місцевих податків належать податок на майно.

Згідно статті 265 ПК України, податок на майно, зокрема, складається з транспортного податку.

Порядок сплати транспортного податку з фізичних осіб, визначення платників такого податку, об`єкта та бази оподаткування встановлено статтею 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 267.6.1 - 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

В силу вимог підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 ПК України, транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг ОСОБА_1 у сумі 25 000,00 грн., з метою стягнення якого позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, виник на підставі податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Київській області від 10.04.2018 № 0-1004 та від 29.12.2018 № 0-1004, якими відповідачу було нараховано суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб.

Податкове повідомлення-рішення № 0-1004 від 29.12.2018 було надіслано поштовим відправленням з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 та було отримано за довіреністю.

Податкове повідомлення-рішення № 0-1004 від 10.04.2018 було надіслано ОСОБА_1 поштовим відправленням з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 . Вказане відправлення повернулося на адресу податкового органу з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

За приписами п. 42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 ст.42 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими відповідачу, а тому, сума грошового зобов`язання є узгодженою.

В силу п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України, Головне управління Державної фіскальної служби України у Київській області 08 квітня 2019 року надіслало ОСОБА_1 за його податковою адресою податкову вимогу форми "Ф" 08 квітня 2019 року №83328-51, яка повернулася до податкового органу з відміткою УДППЗ "Укрпошта" - "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610.

Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України передбачено, що сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, утворює податковий борг.

Із матеріалів справи вбачається, що податковий борг ОСОБА_1 в сумі 25 000,00 грн. підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями за платежем транспортний податок, обліковою карткою платника податку та довідкою позивача про борг.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків врегульовано статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Положеннями п. 95.1 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

В силу пунктів 95.3-95.4 статті 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Київській області, що міститься в матеріалах справи, станом на 05.05.2021 сума заборгованості відповідача з транспортного податку з фізичних осіб становить 25 000,00 грн.

Посилання апелянта на протиправність податкових повідомлень-рішень, адже, як стверджує відповідач, він володів автомобілем Mercedes-Benz GLE 350d менше однієї доби та продано відповідачем у 2016 році, інших автомобілів відповідач в 2017 році не купував, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, предметом позову є стягнення податкового боргу, натомість правомірність визначення контролюючим органом відповідачу грошового зобов`язання з транспортного податку не є предметом доказування у цій справі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 10 квітня 2020 року у справі №804/2994/16, від 05 березня 2020 року у справі № №804/8630/16.

Колегія суддів зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування в даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податкового кодексу України, тощо.

Обставини, на які посилається апелянт не є предметом позову у даній справі, а отже, суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Вищевказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 824/484/17-а.

Водночас, доказів оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Київській області від 10.04.2018 № 0-1004 та від 29.12.2018 № 0-1004, якими було нараховано суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб, апелянтом суду не надано.

З огляду на зазначене, оскільки, доказів погашення податкового боргу ОСОБА_1 не надав, докази оскарження вказаної податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку в матеріалах справи відсутні, сума податкового зобов`язання є узгодженою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Головного управління Державної податкової служби у Київській області та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.