Справа № 160/2979/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/2979/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Яструб О.П., представника відповідача Никитенко Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргоюГоловного управління ДПС у Дніпропетровській областіна рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року в адміністративній справі №160/2979/22 (суддя у 1 інстанції Коренев А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській областіпро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 9500-5040-0466 від 30.06.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0336-5040-0466 від 30.06.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2169-5040-0466 від 30.06.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 49947-5040-0466 від 30.06.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № -0466 від 19.05.2021 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року позов задоволено. Визнато протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 9500-5040-0466 від 30.06.2020 року, № 0336-5040-0466 від 30.06.2020 року, № 2169-5040-0466 від 30.06.2020 року, № 49947-5040-0466 від 30.06.2020 року, № -0466 від 19.05.2021 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 8830,47 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що станом на 01.01.2021 року з наявної інформації є діючий договір оренди, укладений між позивачем та Дніпровською міською радою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14074 га, який укладений на період з 14.12.2006 року по 14.12.2021 року. Чинність даного договору підтверджується рішенням Апеляційним судом Дніпропетровської області від 02.08.2016 року у справі №204/511/16-ц. З огляду на вищенаведене позивач мав сплатити орендну плату за 2017 - 2020 роки, проте останнім зроблено не було, у зв`язку з чим було винесено спірні рішення.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 09 листопада 2006 року між позивачем та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди землі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею земельної ділянки 1,4074 га., кадастровий номер земельної ділянки 210100000:07:202:0051.

18 листопада 2015 року, згідно договору дарування Позивачем, було відчужено належні йому будівлі та споруди, які знаходяться на орендованій землі, на користь свого брата ОСОБА_2

03 грудня 2015 року через канцелярію Дніпропетровської міської ради було подано заяву про припинення дії договору.

Також з матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення № 9500-5040-0466 від 30.06.2020 року щодо орендної плати з фізичних осіб на суму 174 639,81 грн., № 0336-5040-0466 від 30.06.2020 року щодо орендної плати з фізичних осіб на суму 174 639,81 грн., № 2169-5040-0466 від 30.06.2020 року щодо орендної плати з фізичних осіб на суму 174 639,81 грн., № 49947-5040-0466 від 30.06.2020 року щодо орендної плати з фізичних осіб на суму 174 639,81 грн. та № -0466 від 19.05.2021 року щодо орендної плати з фізичних осіб на суму 184 488,54 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п.19-1.1.1 п. 19-1.1. ст. 19-1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 287.2. ст. 287.2 ПК України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Відповідно до п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Пунктом 288.3 ст. 288 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № № 2768-III (далі - ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.08.1998 № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону № 161-XIV, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

У ст. 21 Закону № 161-XIV зазначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

В даному випадку, з переходом права власності на вищевказане нерухоме майно 18.11.2015 року від позивача до іншої особи, з листопада 2015 року позивач не має обов`язку щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за земельні ділянки, на яких розташоване це нерухоме майно, у зв`язку із фактичним припиненням користування ними. Вказані обставини підтверджуються рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 804/4099/17, яке набрало законної сили 23.01.2018 року, а отже відповідно до частини 4 статті 78 КАС України такі обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 288.2, 288.3, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Абзацом 1 пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з абзацом другим пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід прав власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до абзацу 8 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Аналіз зазначених норм законів свідчить, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, який зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди. Обов`язок сплачувати орендну плату виникає у землекористувача з дня виникнення права користування земельною ділянкою. Водночас набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставами припинення права користування земельною ділянкою. У цілях оподаткування у власника будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно виникає обов`язок зі сплати податку за землю, на якій розташовані такі будівлі, споруди (їх частини). Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, однак обов`язок зі сплати орендної плати виникне тільки на підставі укладеного договору оренди землі.

Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно, у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України.

Посилання відповідача на інформацію надану Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської рада, про наявність між Дніпропетровською міською радою та позивачем укладеного договору оренди на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є хибними, оскільки

позивач не є власником нежитлового комплексу, що розташований на земельних ділянках, яка знаходиться за вказаною адресою, а відтак у останнього відсутній обов`язок сплачувати орендну плату.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2021 року у справі № 803/846/17 (адміністративне провадження № К/9901/46912/18).

З огляду на наведене, відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність спірних рішень, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській областіна рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року в адміністративній справі №160/2979/22- залишити без задоволення.

РішенняДніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року в адміністративній справі №160/2979/22- залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складена 20.07.2022 року, в повному обсязі постанова складена 08.08.2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва