Справа № 320/6721/22
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

03 серпня 2022 року Київ № 320/6721/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду пред`явивши вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2022 №16 у частині її звільненя із займаної посади адміністратора групи зв`язку за прогул без поважних причин із 04.03.2022 та зобов`язання відповідча поновити її на раніше займаній посаді.

Дослідивши зміст позовної заяви та долучених до неї документів, в порядку ст.171 КАСУ, суд приходить до висновку про її невідповідність вимогам ст.160, 161 КАСУ, у зв`язку з чим позовна заява підлягає залишенню без руху.

Зокрема, згідно із ч.1 ст.160 КАСУ, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За правилом п.5 ч.5 ст.160 КАСУ, у позовній заяві, поміж іншого, зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують вказані обставини.

У поданій суду заяві ОСОБА_1 стверджує, що через існування реальної загрози її життю та здоров`ю да її дітей вона була вимушена покинути своє місце проживання (м. Бориспіль Київської області) та переїхати в інший регіон України за адресою: АДРЕСА_1 , водночас, на підтвердження зазначених обставин жодних доказів не надала.

Відтак, на усунення недоліків позовної заяви, позивачка повинна подати оновлений позов із зазначенням у ньому:

дат залишення м. Бориспіля та повернення до місця постійного проживання (місця реєстрації); обставин, існування яких створювало реальну загрозу її життю та здоров`ю та її дітям 25.02.2022 та обстаивн перешкоджання виходу на роботу із посиланням на відповідні докази та наданням їх суду; обгрунтований розрахунок суми середнього заробітку, на виплату якого подано позов із зазначенням загальної суми виплат, з виключенням із розрахунку святкових, неробочих, вихідних днів та днів тимчасової непрацездатності, днів відпустки відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100; спірного періоду.

Крім того, суд зобов`язує позивачку надати наступні документи (докази): копії свідоцтв про народження дітей; довідку з УСЗН (управління соціального захисту населення) про те, що вона є матір`ю одиначкою і має на утриманні двох малолітніх дітей; довідку про набуття позивачкою статусу внутрішньо переміщеної особи, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; належного повідомлення керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 про підстави неможливості виходу на роботу 25.02.2022 та у подальшому; докази прийняття та проходження публічної служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначенням займаних посад, надання наказів про прийняття на службу, призначення на посаду (переведення в межах підприємста відповідача тощо) та звільнення; наявність у ОСОБА_1 статусу державного службовця; довідку про розмір посадового окладу за останні 2 місяці із зазначенням усіх видів додаткових доплат до посадового окладу; копію табеля обрахування робочого часу за спірний період; обгрунтування обов`язку відповідача провести службове розслідування перед звільненням позивачки в контексті ст.5 та ч.2 ст. 1 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та п.1 ч.1 ст.8 ЗУ "Про державну службу"; зазначення місця знаходження оригіналів документів, копії яких долучено до позовної заяви; надання витягу з Державного реєстру застрахованих осіб; подання суду копій усіх сторінок трудової книжки заявниці; заяви про поновлення строку звернення до суду із доказовим підтвердженням поважності причин такого пропуску; докази сплати судового збору у розмірі 1984,20 грн. за дві вимоги немайнового характеру - скасування наказу про звільнення та стягнення середньої заробітної плати; надання всіх документів, доданих до позовної заяви, в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020); обґрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивачки оспорюваним рішенням з розкриттям змісту порушених прав.

При цьому, суд наголошує, що наведення змісту положень законів та нормативно-правових актів, цитування їх приписів без фактичної аргументації, що оспорюване рішення є протиправним не є обґрунтуванням тверджень щодо його протиправності.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху, суд також зважив на таке:

за приписами ч. 3 ст. 161 КАСУ, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що позивачкою не сплачений судовий збір, а у позовній заяві міститься посилається на п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

З огляду на що, суд вказує: за п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У позовній заяві заявниця просить визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2022 №16 у частині її звільненя із займаної посади та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, проте зазначенаі позовні вимоги не охоплюється пільгою, передбаченою п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

За змістом приписів ст.ст.94, 116, 117 КЗпП України та ст.ст. 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Пунктом 3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставку судового збору за подання до суду адміністративного позову з вимогами майнового характеру у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2022 року, становить 2 481,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн.

Таким чином, позивачеві слід оплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1984,20 грн.

Окрім того, відповідно до частин 4, 5 статті 94 КАСУ копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Також суд звертає увагу позивачки, що порядок засвідчення копій документів, визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2020, затвердженого наказом Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01.07.2020 № 144 з 2021-09-01). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства належним чином засвідчуються або кожний лист окремо, шляхом проставлення печатки «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, або певний пакет документів шляхом скріплення (прошиття) з відповідним написом «прошито та пронумеровано» на звороті копій. На зміст напису ставиться печатка «Згідно з оригіналом» із вказівкою - найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, як вбачається з додатків до позовної заяви, в якості «доказів» заявником до позову додано копії документів, які не містить належних відміток про засвідчення копій, передбачених п. 5.26 ДСТУ 4163-2020, а саме зазначення власного імені та прізвища особи, яка засвідчує копію.

Відтак, позивачці необхідно надати оригінали або копії зазначених документів, посвідчених у відповідності до п.5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020).

Крім того, згідно з ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог цього положення процесуального закону позивачкою була подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій у якості поважних причин пропуску зазначено: несвоєчасна обізнаність з приводу дати звільнення та неможливість звернення до суду у зв`язку з об`єктивними перешкодами для такого звернення (перебування в евакуації за межами м. Борисполя).

Розглянувши вказану заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

поважними за змістом ст.122 КАСУ обставинами визнаються ті, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_1 визнає факт обізнаності про її звільнення станом на 07.06.2022, однак пов`язує початок перебігу строку позовної давності з датою отримання відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це твердження суд відхиляє.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, визначеного цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність порушення його права, свободи та інтересу; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення, чи в інший визначений законом строк звернення. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків звернення до суду, якими чинне законодавство унеможливлює звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, коли таке звернення виходить за розумні межі. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Отже, оскільки запит на публічну інформацію до відповідача був зроблений позивачкою 07.06.2022, тобто, заявниця на момент направлення запиту була поінформана про факт свого звільнення, перебіг строку на звернення до суду із даном позовом пов`язується саме з цієї дати та закінчується 07.07.2022.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Аналізуючи наведені положення законодавства, Верховний Суд в справі № 240/532/20 (постанова від 11.02.2021) за схожих фактичних обставин сформулював такі висновки:

Установлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо проходження публічної служби, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України або загальні строки.

Ухвалюючи таке рішення (постанова від 11.02.2021 у справі № 240/532/20), Верховний Суд одночасно відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в його постановах, а також погодився з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в інших його постановах, зокрема, від 04.12.2019 (справа № 815/2681/17) і від 22.01.2020 (справа № 620/1982/19).

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Таким чином, оскільки з даним позовом ОСОБА_1 звернулася лише 27.07.2022, нею було пропущено місячний строк на звернення до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Поміж іншого, суд також акцентує увагу, що 26 травня 2021, набув чинності Закон № 1416-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи". З цього часу будь-яка особа мала можливість звернутися до суду в електронній формі. Електронний суд дозволяє подавати учасникам судового процесу до суду будь-які документи в електронному вигляді, а також надсилати таким учасникам процесуальних документів в електронному вигляді, паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства.

До Електронного суду користувачі можуть надіслати в електронному вигляді і матеріали, передбачені процесуальним законодавством.

Таким чином, перебування позивачки не у місці свого проживання не позбавляло її реальної можливості скористатися і підсистемою "Електронний суд".

Суд вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Водночас поважність таких причин повинен доводити саме заявник (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №806/2321/16).

З огляду на викладене, позивачкою не було надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а тому суд доходить до висновку, що доводи зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду, не мають ознак поважних причин.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку, - ч.1 ст.123 КАС України.

Отже, ОСОБА_1 необхідно надати суду доказово підтверджену заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду для вирішення питання можливості відкриття провадження за поданою позовною заявою із зазначенням інших причин, які вона вважає поважними для звернення до суду.

Крім того, разом з позовною заявою позивачкою було подавно заяву про витребування доказів у відповідача.

Суд, дослідивши подану заяву, вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, з огляду на таке:

за загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до п.5-6 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві, поміж іншого, зазначаються докази, які підтверджують обставини позову.

Механізм та порядок витребування доказів у справи визначено ст.80 КАС України. Так, положеннями вказаної статті передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надання доказів вправі подати клопотання про їх витребування судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2)обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3)підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Заявлена позивачкою заява про витребування доказів не відповідає формі, зазначеній у статті 80 КАС України. Зокрема, позивачкою не вказано обставини, які може підтвердити заявлений до витребування доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Крім того, як вбачається з поданої позивачкою заяви, остання обгрунтовує неможливість отримання зазначених доказів самостійно ненаданням відповідачем зазначених документів (матеріалів службового розслідування) у відповідь на її запит на отримання публічної інформації. Водночас, як вбачається із самого запиту позивачки, остання і не витребовувала у відповідача усіх матеріалів службового розслідування, а отже заявницею не було вжито усіх заходів для отримання витребовуваних доказів самостійно.

Крім того, витребування доказів є правом, а не обов`язком суду і реалізація цього права поставлена в залежність від того наскільки сумлінно учасник справи використав надані йому процесуальні можливості для самостійного їх одержання.

При цьому, заявниця не позбавлена права одержати всі витребувані документи самостійно в іншій спосіб, зокрема, шляхом надання інформації на адвокатський запит, враховуючи, що позивачка заявила в прохальній частині позову про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката.

Зокрема, згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатура забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Для виконання покладених обов`язків чинним законом адвокати наділені широким колом можливостей, в тому числі: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг, тощо , в тому числі і відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ст.20 Закону).

Таким чином, суд вважає, що заявницею не надано належних доказів неможливості самостійного отримання витребовуваних доказів.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.123, 161, 169, 243, 248 КАС України, суд,

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, - залишити без руху.

Встановити позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

У задоволенні заяви про витребування доказів судом - відмовити.

У задоволенні заяви про поновленя строку на звернення до суду - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Брагіна О.Є.