Справа № 280/3386/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 серпня 2022 року

м. Київ

справа №280/3386/21

адміністративне провадження № К/990/19856/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулося до суду з адміністративним позовом до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - Друга кадрова комісія) від 20 січня 2021 року №2 про неуспішне проходження начальником Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №416к про звільнення його з посади начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури з 19 березня 2021 року; поновити позивача в органах Запорізької обласної прокуратури з 20 березня 2021 року; поновити його на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в органах Запорізької обласної прокуратури з 20 березня 2021 року та стягнути із Запорізької обласної прокуратури на його користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасувано рішення Другої кадрової комісії від 20 січня 2021 року №2 про неуспішне проходження начальником Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації. Визнано протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №416к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури з 19 березня 2021 року. Поновлено позивача в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в органах Запорізької обласної прокуратури з 20 березня 2021 року. Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 20 березня 2020 року по 15 вересня 2021 року у сумі 152186,46 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові.

26 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Авраменко А.С. подала касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України переглянути і скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором та звільнення його з цих підстав з органів прокуратури.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та у тексті касаційної скарги указав про постанови Верховного Суду у справах №№120/3458/20-а, 640/419/20, 120/3794/20-а, 640/476/20, 400/3700/20, 640/25187/19 та 160/9796/20, проте норми щодо якої сформовано такий висновок та аргументації щодо її неправильного застосування у касаційній скарзі не наведено.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 зазначеної норми КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Проте застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Водночас доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Авраменко А.С. ґрунтуються на мотивах щодо вмотивованості оскаржуваного рішення з посиланням на положення пункту 1 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок №221), проте надалі представник заявника посилається на обставини справи, що мають оціночний характер.

Вирішуючи спір та скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив про обгрунтованість рішення комісії. Так, у постанові суду апеляційної інстанції наведено детальний опис проходження ОСОБА_1 третього етапу атестації, з посиланням на дослідження комісією обставин невиконання позивачем практичного завдання, створення ним перешкод у діяльності фермера, за скаргою якого до нього, як до прокурора, вживалися заходи, в тому числі дисциплінарного впливу. Також судом апеляційної інстанції наголошено на неспростуванні позивачем цих фактів, а у касаційній скарзі відсутні об`єктивні мотиви на спростування цих обставин.

Крім того, у касаційній скарзі відсутні об`єктивні доводи щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції приписів пункту 1 розділу І Порядку №221.

Іншою підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 40 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положенням частини 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX) щодо можливості звільнення прокурора під час перебування його на лікуванні. Разом з тим, представник заявника виклав ці аргументи без належного обґрунтування необхідності такого висновку у системному зв`язку з положеннями абзацу 2 підпункту 4 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, яким передбачено що такі обставини не є перешкодою для звільнення прокурора з посади.

Суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Водночас, аргуменити заявника щодо необхідності висновку Верховного Суду щодо пункту 18 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок №233) відхиляються Судом, оскільки заявником не зазначено як такий висновок вплине на вирішення цього спору за обставин, встановлених судами у цій справі, що мають індивідуальні ознаки.

Водночас зміст касаційної скарги викладено шляхом непослідовного опису обставин справи з посиланням на норми, які на думку заявника, регулюють питання повноважень кадрових комісій в частин обґрунтованості їхнього рішення. Проте ці аргументи заявник не виклав у логічному взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальний характер. Так, представник ОСОБА_1 указує про неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанцій і фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на застосування норми права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України у.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко