Справа № 200/1562/22
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2022-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року Справа№200/1562/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із позовом, в якій просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.01.2022 №247 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця згідно ст. 37 Закону України Про державну службу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.01.2022 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.12.2021 №6100/19-16, від 26.11.2021 №5423/19-16.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Вважаючи, що вона має необхідний стаж державної служби та приймаючи до уваги той факт, що їй довічно встановлена II група інвалідності, а значить дотримані всі умови, з якими розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі - Закон № 889- VІІІ) пов`язує наявність у фізичних осіб права на призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону "України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. (далі - № 3723-ХІІ), 10 січня 2022 року через веб-портал Пенсійного фонду України звернулася із заявою про переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця згідно Закону України «Про державну службу», з урахуванням стажу роботи в податкових органах.

Заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області відповідно до розподілу звернень, що надходять до підрозділів Пенсійного фонду України.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.01.2022 за №47 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви з тих підстав, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.02.2015 року №889-VІІІ право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII мають особи, які на день набрання чинності цим Законом (1 травня 2016 року) обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України. Пенсії по інвалідності та вразі втрати годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як передбачено ст. 90 Закону №889. Тому, права на перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 , не має, оскільки пенсія по інвалідності за нормами Закону №889 не передбачена.

Вважає таке рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач 1 відзив на адміністративний позов не надав. Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Cуд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Відповідач 2 у своєму відзиві позов не визнав з наступних підстав. Відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління ПФУ в Закарпатській області, який опрацьовував заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до пунктів 10-12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-УІІІ (далі - Закон №889) з 01 травня 2016 року право на призначення пенсії за віком мають державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пенсії по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-Х11 «Про державну службу», призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як передбачено статтею 90 Закону №889. Тому, права на переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 не має, оскільки пенсія по інвалідності нормами Закону №889 не передбачена.

Отже, на час звернення позивача із заявою про переведення діє Закон України №889, який неконституційним не визнавався, у зв`язку з цим відсутні законні підстави для переведення (призначення) на пенсію по інвалідності за цим Законом.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі/а.с.48/.

15 лютого 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов відзив з додатками та заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Зазначив, що з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи відповідач має бути присутнім при розгляді справи для надання пояснень.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення/а.с.73/.

18 лютого 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов відзив з додатками /а.с.75-85/.

Розпорядженнями керівника апарата суду від 03 червня 2022 року №197 у зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату Донецького окружного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №200/1562/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №200/1562/22 передана на розгляд судді Зеленова А.С. 03 червня 2022 року.

Ухвалою суду від 7 червня 2022 року прийнято справу №200/1562/22 до свого провадження.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Донецького окружного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дане судове рішення прийнято за умови наявної можливості доступу судді до матеріалів адміністративної справи.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 11 квітня 1996 року Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.12-15,16/.

Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №546071 встановлено, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності/а.с.39/.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Згідно записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 та довідки Головного управління ДПС у Донецькій області від 04.11.2021 за №29/05-99-11-02, ОСОБА_1 в період з 13 вересня 1993 року по 19 грудня 2013 року працювала на посадах в державних податкових органах, а саме:

з 13.09.1993 по 25.11.1996 в Державній податковій інспекції по м. Слов`янську Донецької області;

з 26.11.1996 по 08.06.1997 в Державній податковій адміністрації у м. Слов`янську Донецької області;

з 09.06.1997 по 30.04.1998 в Слов`янській державній податковій адміністрації Донецької області;

з 01.05.1998 по 19.12.2013 в Слов`янській об`єднаній державній податковій інспекції Донецької області.

31.08.1994 - присвоєне спеціальне звання «Інспектор податкової служби II рангу»;

14.10.1998 - присвоєне спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу»;

01.11.2004 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби III рангу»;

25.06.2013 - присвоєний 11 ранг державного службовця.

20.12.2013 призначена на посаду начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Слов`янську та Слов`янському районі Донецької області (наказ №186-0С від 19.12.2013р.);

04.05.2016 - присвоєно черговий шостий ранг державного службовця;

20.12.2016 - присвоєно черговий п`ятий ранг державного службовця;

20.12.2019 - присвоєно черговий четвертий ранг державного службовця;

30.06.2021 - звільнена із займаної посади (наказ ПФУ №158-0 від 30.06.2021р., наказ Слов`янського об`єднаного управління ПФУ Донецької області №76-0 від 30.06.2021р. по п. 4 частини першої ст.83 та п, 1 частини першої ст.87 Закону України «Про державну службу»)/а.с.18-28/.

Присягу державного службовця прийняла 01 березня 1994 року /а.с.29/.

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Донецькій області від 04.11.2021 за № 29/05-99-11-02 виданої на ім`я ОСОБА_1 зазначено, що її стаж державної служби в державних податкових органах станом на 19.12.2013 складає 20 років 3 місяці 6 днів/а.с.30-32/.

Загальний стаж державної служби (в податкових органах і в органі ПФУ) складає 27 років 3 місяці 29 днів, що підтверджується Довідкою Головного правління ПФУ в Донецькій області «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця» від 17.12.2021 за №6100/19-16/а.с.38/.

Отже, загальний стаж державної служби ОСОБА_1 становить більше 20 років.

10 січня 2022 року ОСОБА_1 через веб-портал Пенсійного фонду України звернулася із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця згідно Закону України «Про державну службу», з урахуванням стажу роботи в податкових органах/а.с.55/.

За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області.

Рішенням №47 від 12.01.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області відмовило у задоволенні заяви.

Мотивуючи своє рішення, відповідач зазначив, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI« Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723 мають особи, які на день набрання чинності цим Законом (1 травня 2016 року) обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Пенсії по інвалідності та в разі втрати годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як передбачено статтею 90 Закону №889

Тому, права на перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 не має, оскільки пенсія по інвалідності за нормами Закону №889 не передбачена.

Вважаючи вказане рішення відповідача-1 протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У пункті 5 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, а які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 9 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII).

Відповідачем-1 не заперечується наявність у позивача необхідного стажу на державній службі, зокрема, згідно записів у трудовій книжці, він становить понад 20 років, ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААВ №546071.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, та, відповідно, правові підстави для переведення з пенсії по інвалідності, призначеної їй згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Отже, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за правилами пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, якими не передбачено нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 13.02.2019 по зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

В силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.01.2022 №247 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця згідно ст. 37 Закону України Про державну службу.

Щодо позовних вимог в яких позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.01.2022 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.12.2021 №6100/19-16, від 26.11.2021 №5423/19-16.

При вирішені цього спору суд керується ч.2 ст.2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України"

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Наведена правова позиція цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2019 у справі №699/155/17, від 26.02.2019 у справі №497/2223/16-а.

Судом встановлено, що у спірному рішенні відповідача-1 не надано оцінки довідкам про заробітну плату, виданих ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.12.2021 №6100/19-16, від 26.11.2021 №5423/19-16 , єдиною підставою для відмови в переведенні на пенсію за іншим Законом вказано відсутність права на перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки пенсія по інвалідності за нормами Закону №889 не передбачена.

Оскільки в спірному рішенні не розглядалося питання щодо розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 , та не міститься відмови у призначенні пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.12.2021 №6100/19-16, від 26.11.2021 №5423/19-16, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як передчасні.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача про переведення на пенсію за іншим Законом від 10.01.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до норм Закону України Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (юридична адреса: 88008, м. Ужгород, пл.. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.01.2022 №247 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця згідно ст. 37 Закону України Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2022 року про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця згідно ст. 37 Закону України Про державну службу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в порядку спрощеного провадження 5 серпня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов