Справа № 580/1756/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року справа № 580/1756/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Гришанова А.І.,

за участю представників:

позивача - Новіка В.І.,

відповідача - Слинька М.Г.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) подала позов до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (далі - Департамент, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 , яке затверджене наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 05.01.2022 р. за № 780;

- скасувати наказ Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 05.01.2022 р. за № 780 про затвердження рішення Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради видати ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 відповідно до поданої заяви від 06.12.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідач порушив строк для прийняття оскаржуваного рішення, який встановлений статтею 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Позивач вказує на те, що об`єкт будівництва по АДРЕСА_1 не відноситься до об`єкту культурної спадщини, адже згідно наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 23.11.2010 року № 10/03-21 серед переліку щойно виявлених пам`яток архітектури включений житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 , проте це зовсім різні будівлі.

Позивач стверджує про помилковість зазначення в оскаржуваному рішенні на необхідність обов`язкового проведення всебічних композиційних обґрунтувань рішень щодо поверховості, типу будинку, розміщення, функціонального призначення та його погодження з головним архітектором міста, оскільки відповідно до чинного законодавства серед переліку документів, які додаються до заяви про видачу містобудівних умов і обмежень відсутні такі документи, як передпроектні роботи чи містобудівне обґрунтування.

Крім того, позивач зазначає, що містобудівні умови та обмеження це насамперед вимоги до майбутнього проекту, який проходить експертизу, в тому числі на дотримання ДБН в частині протипожежних відступів від існуючих об`єктів, встановлення території для парко-місць та озеленення. На момент отримання містобудівних умов і обмежень ще відсутній проект надбудови, його об`ємно-просторова конфігурація, що вказує на передчасний висновок відповідача про те, що реконструкція буде суперечити ДБН в частині протипожежних відступів від існуючих об`єктів, встановлення території для парко-місць та озеленення, оскільки відсутній проект надбудови.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження у адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

19.05.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що право землекористувача на забудову земельної ділянки не є абсолютним та передбачає дотримання положень містобудівної документації на місцевому рівні, законодавства про архітектурну діяльність та земельного законодавства.

Відповідач зазначає, що територія, на якій розташований будинок, який підлягає реконструкції, потрапляє в зону суворого регулювання забудови та охорони пам`яток архітектури, а сам будинок по вул. Хрещатик, 193/2 внесений в перелік щойно виявлених пам`яток архітектури.

При цьому, відповідно до пояснювальної записки до плану зонування м. Черкаси, затвердженого рішенням ЧМР від 04.12.2014 № 2-513, в зоні регулювання забудови забороняються види діяльності, що змінюють історичне планування, цінну забудову, ландшафт, умови здорового сприйняття пам`яток.

Так, відповідно до листа Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 14.01.2021 № 745/02/01-03-25 житлові будинки по вул. Хрещатик, 189, 191, 193 належать до щойно виявлених об`єктів, архітектури, а нежитлова будівля, яку має намір реконструювати позивач, перебуває у дворі зазначених будівель.

Враховуючи, що у заяві про видачу містобудівних умов і обмежень зазначено висоту будівлі до 16 метрів, відповідно буде змінено історичне планування та умови щодо сприйняття щойно виявлених пам`яток архітектури по вул. Хрещатик, 189, 191, 193.

Крім того, оскільки об`єкт запланований до реконструкції розміщений в зоні пам`яток архітектури, у спірному рішенні у спірному рішення зазначено заходи, які необхідно здійснити для отримання містобудівних умов і обмежень.

Тому, наміри забудовника не відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, що є підставою для відмови у наданні містобудівних умов і обмежень.

Стосовно твердження позивача про відсутність історико-архітектурного опорного плану, відповідач стверджує, що в складі генерального плану м. Черкаси наявна "Схема обмежень, обумовлених історико-архітектурним опорним планом", яка наявна на геопорталі містобудівного кадастру м. Черкаси та використовується відповідачем у т.ч. при видачі містобудівних умов і обмежень.

Також, у спірному рішенні було зазначено в інформаційному порядку про невідповідність намірів забудови вимогам ДБН, які вже були встановлені на етапі звернення позивача.

Усною ухвалою від 27.05.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи, суд встановив таке.

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.10.2020 № 226569592 позивач є власником нежитлової будівлі, загальною площею 214,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

06.12.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлової будівлі без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів будівлі у плані" за адресою: АДРЕСА_1 . У короткій характеристиці об`єкта будівництва зазначено; висота - до 16 м., площа забудови - існуюча, загальна площа - до 900 кв.м., будівельний об`єм - до 3500 кв.м., відсоток забудови - існуючий.

За наслідками розгляду вказаного звернення, наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 05.01.2022 № 780 затверджено "Рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по вул. Хрещатик, 193/2".

Підставою прийняття вказаного рішення зазначено, що територія, на якій розташований будинок, який підлягає реконструкції, потрапляє в зону суворого регулювання забудови та охорони пам`яток архітектури, а сам будинок по вул. Хрещатик, 193/2 внесений в перелік щойно виявлених пам`яток архітектури. Відповідно до пояснювальної записки до плану зонування м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 № 2-513, в зоні регулювання забудови забороняються види діяльності, що змінюють історичне планування, цінну забудову, ландшафт, умови здорового сприйняття пам`яток.

Тому, при реконструкції вказаного об`єкта обов`язкове проведення всебічних композиційних обґрунтувань рішень щодо поверховості, типу будинків, розміщення, функціонального призначення, композиційних зв`язків з історичним центром, які мають виконуватись в рамках передпроектних проробок чи містобудівного обґрунтування та у зв`язку з розміщенням об`єкта будівництва в центральній частині міста, відповідно до ст. 14 Закону України "Про архітектурну діяльність" бажано погодити з головним архітектором містобудівне та архітектурне проектне рішення об`єкта та винести його на розгляд архітектурно-містобудівної ради.

Відповідно до ДБН В.2.2-9:2018 "Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення" ділянка для розміщення громадського будинку повинна відповідати вимогам забезпечення оптимальної орієнтації і нормативної інсоляції приміщень будинків на їх території, влаштування зручних і безпечних підходів, під`їздів і автостоянок, організації благоустрою з належним рівнем озеленення згідно з ДБН В.2.2-40:2018 та санітарним і протипожежним нормам.

Наміри забудовника - надбудова 16 метрів не відповідають діючим ДБН, а саме: порушуються нормативні протипожежні відступи від існуючих об`єктів, відсутня територія для парко-місць та благоустрою.

Отже, встановлено невідповідність намірів забудовника містобудівній документації на місцевому рівні, що є підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у наданні містобудівних умов і обмежень, позивач звернулася в суд з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до статті 6 Закону № 3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Статтею 13 Закону України від 20.05.1999 № 687-XIV "Про архітектурну діяльність" (далі - Закон № 687-XIV) передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Частинами 2, 3 ст. 8 Закону № 3038-VI встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з положеннями статті 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

У ч. 5 цієї статті визначено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 445/765/16-а, від 27.02.2019 у справі № 809/721/18, від 10.10.2019 у справі № 260/1499/18, від 20.02.2020 у справі № 813/52/13-а.

Частиною 2 ст. 29 Закону № 3038-VI передбачено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст.2 9 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України "Про адміністративні послуги".

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

При цьому, на підставі ч. 4 ст. 34 Закону № 3038-VI реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону № 3038-VI підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 29 Закону № 3038-VI надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Під час оцінки підстави прийняття спірного рішення стосовно того, що будинок по вул. Хрещатик, 193/2 внесений в перелік щойно виявлених пам`яток архітектури, а територія, на якій він розташований потрапляє в зону суворого регулювання забудови та охорони пам`яток архітектури, суд врахував таке.

Правові засади здійснення охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища регулюються Законом України від 08.06.2000 № 1805-ІІІ "Про охорону культурної спадщини" (далі - Закон № 1805-ІІІ).

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1805-ІІІ об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.

На підставі ч.ч. 1 , 2 ст. 14 Закону № 1805-ІІІ занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання; пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою набуття статусу об`єкта культурної спадщини є внесення такого об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України або до Переліку об`єктів культурної спадщини.

Суд врахував, що відповідно до Переліку щойно виявлених об`єктів архітектури (додаток до листа Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 14.01.2021 № 745/02/01-03-25) на вул. Хрещатик у м. Черкаси до нього внесені житлові будинки, буд. АДРЕСА_3 .

Доказів внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України або до Переліку об`єктів культурної спадщини будинку за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 193/2, який має намір реконструювати позивач, суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими підстави спірного рішення, що будинок по вул. Хрещатик, 193/2 внесений в перелік щойно виявлених пам`яток архітектури.

Стосовно підстав спірного рішення щодо погодження з головним архітектором проектного рішення об`єкта та винесення його на розгляд архітектурно-містобудівної ради та обов`язкового проведення всебічних композиційних обґрунтувань рішень щодо поверховості, типу будинків, розміщення, функціонального призначення, композиційних зв`язків з історичним центром, які мають виконуватись в рамках передпроектних проробок чи містобудівного обґрунтування, суд зазначає, що перелік документів для отримання містобудівний умов та обмежень, які визначені нормами ч. 3 ст. 29 Закону № 3038-VI, є вичерпним та не передбачає надання уповноваженому органу вищевказаних документів на етапі подання документів.

Тому вищевказані підстави спірного рішення, на перекинення суду, є необґрунтованими.

Крім того, нормами чинних нормативно-правових актів, які регулюють питання містобудівної діяльності, не встановлено імперативної заборони на здійснення реконструкції будівель, які перебувають у охоронних зонах пам`яток архітектури.

Разом з тим, така містобудівна діяльність має здійснюватися з дотриманням норм відповідного законодавства та прийнятих на його основі місцевими органами нормативно-правових актів.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону № 687-XIV для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає:

підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством;

здійснення в необхідних випадках передпроектних робіт, а також заходів з охорони нововиявлених під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єктів містобудування, що відповідно до закону мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення;

пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту;

виконання робочої документації для будівництва, а в разі виконання її або окремих її частин іншим виконавцем - здійснення авторського нагляду за таким виконанням;

будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування;

прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 3038-VI проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Пунктом 4.1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво обєктів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16.05.2011 (далі - Порядок № 45) встановлено, що завдання на проектування об`єктів будівництва складається з урахуванням вимог державних будівельних норм ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" і затверджується замовником за погодженням із генпроектувальником (проектувальником).

У пункті 9 Порядку № 45 передбачено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів з охорони праці, державних стандартів і правил, у тому числі вимог доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення (вимоги щодо створення доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення зазначаються в проектній документації окремим розділом).

За приписами пункту 4.8 ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" проектна документація має бути розроблена з урахуванням усіх документів будівельних норм та стандартів, чинних на час її передачі у виробництво.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що до замовника та проектувальника висуваються вимоги щодо добросовісного виконання ними проектних робіт щодо об`єкта будівництва, які зокрема полягають і в обов`язковому врахуванні будівельних норм, державних стандартів і правил. В протилежному випадку, у разі виявлення контролюючим органом відповідних порушень як проектувальник, так і замовник можуть нести відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Суд для вирішення спору враховує висновки Верховного Суду у постанові від 03.04.2020 № 640/1886/18 відповідно до яких містобудівні умови та обмеження є лише складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. При цьому, будівництво об`єкта є багатоскладовою діяльністю, до якої на кожному із етапів залучаються відповідні компетентні суб`єкти, які проводять експертизу проектної документації на будівництво об`єкта у передбачених законом випадках, вирішують питання щодо можливості видачі суб`єкту господарювання дозволів (в тому числі на виконання будівельних робіт), щодо можливості прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та реєстрації права власності на нього. Окрім цього, відповідні контролюючі органи на кожному з етапів будівництва у разі виявлення обставин, з якими законодавець пов`язує обмеження в частині виконання робіт з будівництва об`єкта (в тому числі встановлення порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил), можуть застосувати до суб`єкта господарювання відповідні заходи, в тому числі скасувати містобудівні умови та обмеження, анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт, зупиняти виконання будівельних робіт тощо.

Тому, суд дійшов висновку, що відмова у наданні позивачеві містобудівних умов та обмежень з підстав невідповідності поданих документів державним будівельним, санітарним та протипожежним нормам є безпідставною.

Враховуючи наведене вище правове регулювання та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачеві у наданні містобудівних умов та обмежень за відсутності законодавчо визначених підстав.

Стосовно позовної вимоги зобов`язати відповідача видати позивачеві містобудівні умови і обмеження забудови вказаної земельної ділянки, суд врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як зазначено у пункті 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд враховує позицію, яка висвітлена в пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003, а саме: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Підстави, за яких відповідач відмовляє у наданні містобудівних умов і обмежень, визначені законом. Якщо такі підстави відсутні, орган повинен надати містобудівні умови та обмеження. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати містобудівні умови та обмеження або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як встановив суд позивач під час звернення до відповідача надав всі необхідні документи, визначені чинним законодавством, що відповідачем не спростовано належними доказами; підстави для відмови відповідачем у видачі позивачеві містобудівних умов та обмежень відсутні, а відтак, враховуючи вищевикладене, зобов`язання відповідача видати позивачеві містобудівні умови та обмеження не є втручанням у дискреційні повноваження (відповідач наділений виключною компетенцією щодо вчинення таких дій та у нього відсутні альтернативні варіанти поведінки у межах спірних правовідносин) та відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір" та не надала доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 , яке затверджене наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 05.01.2022 р. за № 780.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 05.01.2022 р. за № 780 про затвердження рішення Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради видати ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 відповідно до поданої заяви від 06.12.2021 року.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36, ).

Рішення складене в повному обсязі та підписане 08.08.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК