Справа № 620/16975/21
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року м.Чернігів Справа № 620/16975/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні розрахунку, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 за весь час затримки виплати - по 24.07.2020.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 за весь час затримки виплати - по 24.07.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки нараховані та виплачені суми індексації за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем під час проходження військової служби з вини відповідача, вона має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням виплат, нарахованих і виплачених відповідачем.

Ухвалою судді від 24.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 (далі - позивач) проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач) на посадах рядового складу, 18 серпня 2020 року була звільнена з військової служби з посади оператора відділення та виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 у справі № 620/2296/19, щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, 24 липня 2020 року позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 6455 (шість, тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 93 копійки.

11 жовтня 2021 року позивач направила заяву до відповідача щодо здійснення розрахунку, нарахування та виплати їй, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виплаченої у липні 2020 року на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 620/2296/19.

21 листопада 2021 року позивач я отримала відповідь від 21.10.2021 за вих. № 106/1497 з відмовою у проведенні нарахування та виплати вищевказаної компенсації у зв`язку з тим, що затримка виплати індексації грошового забезпечення сталася не з вини військової частини НОМЕР_1, оскільки в цей період (починаючи з 01.01.2016 по 27.07.2020) між сторонами розглядався спір в рамках розгляду судової справи №620/2296/10, що не є тотожним поняттю несвоєчасного виконання судового рішення , та не може бути підставою для нарахування компенсації за вказаний період, оскільки судами визначалася наявність підстав на отримання Заявницею індексації грошового забезпечення - індексація грошового забезпечення Заявниці фактично не належала до ухвалення відповідних рішень.

Заборгованість, а саме індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 була виплачена позивачу у липні 2020 року із затримкою на один і, більше календарних місяців.

Виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення не була проведена ні в місяці виплати заборгованості (липні 2020 року), ні станом на день подання цього адміністративного позову.

Вважаючи протиправними такі дії військової частини НОМЕР_1, позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати визначено статтею 2 цього Закону, якою передбачено існування основно7 заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п. п. 2.2.7, 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати входять до фонду додаткової заробітної плати.

За змістом частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.;

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8- рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь- яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Та відповідно до якого під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Згідно з нормами Постанови № 1294, дійсної на період спірних правовідносин, та Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди. які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, дійсна на період спірних правовідносин, та наказом Міністра 'оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за 745/32197 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Отже, правові норми, які закріплені в Постановах № 1294 та № 704 є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, виплати індексації грошового забезпечення, «компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та інших виплат особам рядового І начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України та Законом України "Про оплату праці 7. відповідні висновки наведені в Постанові Верховного Суду України від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а (провадження №К/9901/6929/18). У

Положенням статті 34 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІП) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів заробітної плати (грошового/забезпечення), сум індексації грошових доходів громадян, тощо.

На підставі аналізу наведених положень вбачається, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. N 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зь`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Посилаючись на норми абзацу сьомого пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ПІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При цьому, зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає праве на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим .регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ПІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІП, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, що підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013. Аналогічні висновки наведені у Постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 № 21-2003а16 від 24.09.2020 у справі № 280/788/19 (адміністративне провадження № К/9901/30390/19, № К/9901/30751/19).

Компенсація, передбачена Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті виконання рішення суду та відновлення прав позивача, порушених при виплаті заробітної плати у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст./2 Закону № 2050-ІІІ.

Так як виплата індексації грошового забезпечення у сумі 6455 гривень 93 копійки за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 була проведена відповідачем 24 липня 2020 року, та при цьому в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 та абзацу сьомого пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 не було здійснено виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, суд вважає правомірними позовні вимоги, викладені в адміністративному позові.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовнні вимоги необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_2) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні розрахунку, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 за весь час затримки виплати - по 24.07.2020.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 за весь час затримки виплати - по 24.07.2020.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 08.08.2022.

Суддя С.Л. Клопот