Справа № 420/23309/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/23309/21

Категорія: 106000000

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А. А.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які виразились у відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 21 квітня 2020 року індексацію грошового забезпечення, з урахуванням сплаченої суми грошової індексації відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року та березень 2018 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 рокy по 21 квітня 2020 року включно, з урахуванням сплаченої суми індексації грошового забезпечений із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Порядку проведенн індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №84 від 21.04.2020 року з 21.04.2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За період з 01 січня 2016 рокy по 21 квітня 2020 року йому не в повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

06 жовтня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому за період з 01 січня 2016 рокy по 21 квітня 2020 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням базових місяців січень 2008 року та березень 2018 року. Однак, листом від 04 листопада 2021 р. відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача. Позивач вважає дії відповідача протиправними, та такими, що порушують встановлене статтею 43 Конституції України право Позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які виразились у відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відсутність відповідних коштів спрямованих на реалізацію права позивача на виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року обумовлена різким ускладненням на початку 2014 року внутрішньополітичної обстановки. У межах наявного фінансового ресурсу, можливості виплати індексації військовослужбовцям у січні 2016 року-лютому 2018 року не було. При цьому вказує, що для проведення індексації грошового забезпечення у 2016-2018 роках, при обчисленні індексу споживчих цін, як базовий місяць застосовується січень 2016 року відповідно до порядку № 1078. Також зазначає, що з квітня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому індексація не проводилась.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 січня 2016 по 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

21.04.2020 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №84 позивача виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення.

За час проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не повному обсязі, а саме з 01 січня 2016 по 21 квітня 2020 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення

Листом військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2021 року №350/304/6/2424/пс,, у відповідь на заяву позивача від 06.10.2021 року за вхiдним № 2710 від 11.10.2021 року щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1, ОСОБА_1 повідомлено, що 01.01.2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії. У зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 №248/3/9/1150 щодо збільшення грошового забезпечення були доведені до військових формувань роз`яснення від 04.01.2016 №248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 17.07.2003№1087 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.

Вважаючи, що позивачу не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 21 квітня 2020 року, а також, вважаючи, що індексація повинна нараховуватись та виплачуватись з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року і березень 2018 року, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які виразились у відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення є протиправними, оскільки позивач має право на виплату індексації за вказаний період, а тому зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення.

При цьому вказав, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення, а питання щодо визначення базового місяця для обчислення та виплати позивачу індексації грошового забезпечення є передчасним, оскільки у спірний період індексація позивачу не виплачувалась взагалі.

Також прийшов до висновку, що у період з 01.03.2018 по 30.11.2018 року відсутні протиправні дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача в неповному розмір, оскільки з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому зазначив що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 відсутні.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2,3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 19 липня 2019 у справі № 240/4911/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а.

Водночас, відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2016 році (грудень до грудня попереднього року) становив 112,4 %; у 2017 році (грудень до грудня попереднього року) становив 113,7 %; у 2018 році (грудень до грудня попереднього року) становив 109,8 %.

Таким чином, судом встановлено, що у 2016-2018 році грошове забезпечення позивача підлягало обов`язковій індексації відповідно до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Тобто, позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а відсутність такого нарахування та невиплата індексації є порушенням вимог Закону № 1282-XII, Порядку № 1078.

Стосовно періоду порушеного права позивача у зв`язку з не нарахуванням та невиплатою індексації грошового забезпечення, то колегія суддів переглядає його в межах задоволених позовних вимог, які оскаржено апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Так, колегія суддів зазначає, що спірним періодом є : 01.10.2016 року по 28.02.2018 року.

На стадії апеляційного розгляду вбачається, що відповідач не заперечує право позивача щодо отримання належних йому сум індексації грошового забезпечення за оскаржуваний період, проте вказує на відсутність належного фінансування та застосування при обрахунку індексації січня 2016 року як базового.

Суд першої інстанції, в частині визначення базового місяця для обрахунку позивачу індексації грошового забезпечення, прийшов до висновку про передчасність позовних вимог, оскільки індексація за 2016-2018 роки позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в них наявна довідка щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.06.2020 року колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 прапорщику ОСОБА_1 , в якій вказано, що позивачу у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. не нараховувалась індексація грошового забезпечення. Крім того, у вказаній довідці вказано про застосування у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. базового місяця для визначення розміру індексації - січень 2016 року. (а.с. 36).

Крім того, як у відзиві на позов так і в апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що для проведення індексації грошового забезпечення у 2016-2018 роках, при обчисленні індексу споживчих цін, як базовий місяць застосовується січень 2016 року відповідно до порядку № 1078, тобто в довідці визначено базовий місяць січень 2016 року та апелянтом про це зазначено в доводах, а тому висновки суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в частині визначення базового місяця є помилковими.

Так, щодо наявності правових підстав для застосування при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року як базового місяця як про те вказує позивач, січня 2016 року як про те вказує апелянт, то колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року та підлягала застосуванню з 01.12.2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення. Зокрема, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови № 1013 від 09.12.2015 року місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078). Крім того, якщо раніше базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, то після внесення змін - тільки у разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).

У редакції Постанови № 1013 від 09.12.2015 року пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:

«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу».

Також, згідно п. 10-2 Порядку № 1078 в редакції Постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже, починаючи з 01.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець.

Поряд із цим, колегія суддів зазначає, що відповідні зміни до Порядку № 1078 були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013).

Пунктом першим вказаної Постанови № 1013 передбачено підвищення з 01.12.2015 року посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

При цьому, підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Тобто, Постановою № 1013 були підвищені оклади майже в усіх галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 1- 3-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Отже, з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 року і включно до 01.03.2018 року, посадові оклади військовослужбовців не змінилися, а отже січень 2016 року не є базовим місяцем для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Так, колегія суддів зазначає, що за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року грошове забезпечення позивача підлягало індексації з урахуванням базового місяця січня 2008 року, оскільки підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач відбулася на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294, яка набрала чинності 01.01.2008 року. В свою чергу доказів підвищення у період з 01.10.2016 року по 28.02.2018 рік тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, до суду першої так і до суду апеляційної інстанції не надано та судом відповідні обставини не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача з 01.10.2016 року по 28.02.2018 року із визначенням базового місяця - січень 2008 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розрахунок індексації грошового забезпечення та нарахування конкретної суми індексації є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення.

Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

В даному випадку, індексація належним чином не нарахована та не виплачена у повному обсязі позивачеві, а тому суб`єкт владних повноважень у межах наданих йому повноважень має виконати свій обов`язок по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу.

В даному випадку, вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 жовтня 2020 року (справа № 240/11882/19), а також постанови від 23 вересня 2020 року (справа № 620/3282/18).

Щодо посилань апелянта на відсутність протягом 2016 - 2018 років фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, то колегія суддів враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічного змісту викладена позиція у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17, від 19.06.2019 у справі №825/1987/17, від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19, від 05.02.2020 у справі №825/565/17.

Колегія суддів, також вважає безпідставними посилання апелянта на статтю 5 Закону, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення в зв`язку з цим індексації з 01.01.2016 вказана норма не містить.

При цьому, щодо посилань апелянта на листи Міністерства соціальної політики, лист роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, то суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки листи та роз`яснення не є нормативно-правовими актами, натомість апелянт має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, вказані апелянтом обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 р - 28.02.2018 р, з що помилково суд першої інстанції вважає передчасними вимогами.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі №400/1118/21 та, з огляду на типовість спірних правовідносин в цій частині, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України підлягає до застосування у цій справі.

Таким чином, обираючи належний спосіб захисту, колегія суддів з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.01.2022 по справі №400/1118/21, дійшла висновку про задоволення похідної позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову однак, неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі що відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підставою для зміни судового рішення в частині.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо проведення індексації за період з 01.03.2018 року по квітень 2020 року не оскаржено, а в апеляційній скарзі лише вказано норми права на підтвердження правомірності рішення суду першої інстанції в цій частині, а тому відповідно до ст. 308 КАС України, оцінка рішенню суду першої інстанції в цій частині не надається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року змінити, виклавши абзац третій рішення у наступній редакції:

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 09 серпня 2022 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова