Справа № 160/7188/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2022 року Справа № 160/7188/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНеклеса О.М.
за участі секретаря судового засідання Комарової В.В.
представника позивача представника відповідачаПереверзева І.В. Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АМЗ ГРУП" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «АМЗ ГРУП» (далі - позивач, ТОВ «АМЗ ГРУП») звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками, викладеними в акті, на підставі яких були складені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки податковий орган помилково обґрунтував свої висновки про заниження податку на прибуток на суму 18.535.435 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 20.686.009 грн. вчиненням позивачем нереальних господарських операцій з певними контрагентами-постачальниками. Позивач вважає, що господарська діяльність контрагентів не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. Позивач вказує, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач, на його переконання, не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Також позивач у позовній заяві вказує, що сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентами позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Також посилається на те, первинні документи з ТОВ «ТГ Градекс», ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК», ТОВ «ФІЛІБУД», ТОВ «НЕОН ВІП», ТОВ «БУДАСОН», ТОВ «АСТІ ТЕЛ», ТОВ «ВЕД ГРУПП», ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ», ТОВ «УКРТОРГАКТИВ», ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП», ТОВ «АКРОПОС ЛТД», ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», ТОВ «МІНКОР СЕРВІС», ТОВ «НОЛАНД ГРУП», ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ», ТОВ «УКРІМСТРОЙ», ТОВ «ФОРНО» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів. Отже, позивач вважає, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентами позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року відкрито провадження по справі №160/7188/22 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначено на 21 червня 2022р.
15.02.2021 року на адресу суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування відзиву ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначило, що перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій позивача з ТОВ «ТГ Градекс», ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК», ТОВ «ФІЛІБУД», ТОВ «НЕОН ВІП», ТОВ «БУДАСОН», ТОВ «АСТІ ТЕЛ», ТОВ «ВЕД ГРУПП», ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ», ТОВ «УКРТОРГАКТИВ», ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП», ТОВ «АКРОПОС ЛТД», ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», ТОВ «МІНКОР СЕРВІС», ТОВ «НОЛАНД ГРУП», ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ», ТОВ «УКРІМСТРОЙ», ТОВ «ФОРНО» та зроблено висновки про безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ та завищення витрат по взаємовідносинам з вищеназваними контрагентами, по яким наявні докази щодо нереальності здійснення господарських операцій. Вважає, що наявна негативна інформація щодо зазначених контрагентів-постачальників ТОВ «АМЗ ГРУП» разом з дослідженням наданих до перевірки первинних документів стали підставою для висновків перевіряючих стосовно нереальності проведених господарських операцій перевіряємого підприємства та, як слідство, встановлення порушень податкового законодавства в частині заниження ПДВ та податку на прибуток.
Також представник позивача просив долучити до матеріалів справи посвідчені копії оборотно-сальдових відомостей по субрахунку 201 за 2019, 2020 роки та 9 місяців 2021 року. Необхідність долучення цих документів представник обґрунтував тим, що згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 №291, Клас 2 «Запаси» включає рахунки, призначені для узагальнення інформації про наявність і рух належних підприємству готової продукції, товарів, предметів праці, що призначені для обробки, переробки, використання у виробництві і для господарських потреб, а також засобів праці, які підприємство включає до складу малоцінних та швидкозношуваних предметів. Рахунок 20 «Виробничі запаси», який входить до Класу 2 «Запаси» призначено для узагальнення інформації про наявність і рух належних підприємству запасів сировини і матеріалів (у тому числі сировина й матеріали, які є в дорозі та в переробці), будівельних матеріалів, запасних частин, матеріалів сільськогосподарського призначення, палива, тари й тарних матеріалів, відходів основного виробництва. На субрахунку 201 "Сировина й матеріали" відображаються наявність та рух сировини та основних матеріалів, які входять до складу продукції, що виготовляється, або є необхідними компонентами при її виготовленні. Наданими оборотно-сальдовими відомостями по субрахунку 201 за 2019, 2020 роки та 9 місяців 2021 року, як вказується в поясненням представника позивача, підтверджується надходження на склад ТОВ «АМЗ-ГРУП» товарів (сировини та матеріалів), які використовувались під час виготовлення продукції. Також позивач просив долучити до справи лист позивача на адресу ТОВ «АСТІ ТЕЛ» з приводу відстрочки погашення кредиторської заборгованості, яка виникла з договору поставки №412-20П від 04.12.2020р., а також копію додаткової угоди від 24.03.2021р. до вказаного договору.
28.07.2022р. від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просив долучити до матеріалів справи листи позивача на адресу ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» та ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» з приводу відстрочки погашення кредиторської заборгованості, яка виникла з договорів поставки, а також посвідчені копії додаткових угод до договору поставки.
В судовому засіданні 01.08.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на позицію, викладену в позовній заяві, зазначив, що усі документи, що стосуються розгляду даної справи були надані, просив позовну заяву задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що усі наявні у них документи, що стосуються розгляду даної справи були надані, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення сторін, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «АМЗ ГРУП» зареєстровано 01.09.2014 року; видами економічної діяльності є: 24.42 Виробництво алюмінію (основний), 24.10 Виробництво чавуну, сталі та феросплавів, 24.45 Виробництво інших кольорових металів, 24.53 Лиття легких кольорових металів, 24.54 Лиття інших кольорових металів, 38.32 Відновлення відсортованих відходів, 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого ассортименту, 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами, 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Позивач на підставі договору оренди №02/07/18-1 від 02.07.2018р., укладеного з ФОП ОСОБА_1 має в користуванні будівлю цеху по виробництву сплавів площею 3000 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1
Позивач на підставі договорів оренди №1454 від 01.07.2018р. та №1455 від 30.04.2021р., укладених з ТОВзІІ «Вортекс» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» має в користуванні:
приміщення площею 129,2 кв.м., а саме приміщення №№200-2, 200-3, 200-4, 200-5, 200-6, 200-7, 200-8, розташовані на другому поверсі будівлі заводоуправління в м. Кам`янське, 3-й провулок Травневий, 1-1 ;
приміщення площею 306,2 кв.м., а саме приміщення №№1-24, 1-25, 1-26, 1-27, 1-31, 1-32, 1-34, 1-35, 1-36, 1-38, 1-39, розташовані на другому поверсі будівлі побутового корпусу в м. Кам`янське, 3-й провулок Травневий, 1-1.
Міністерством економічного розмитку і торгівлі України товариству «АМЗ ГРУП» 22.01.2019р. видано Атестат №58 спеціалізованого металургійного переробного підприємства.
Вказаний атестат підтверджує, що ТОВ «АМЗ ГРУП» відповідає вимогам Закону України «Про металобрухт» і має можливість переробляти металобрухт алюмінію та алюмінієвих сплавів.
Актом №38/18 обстеження металургійного переробного підприємства, складеного 10.05.2018 року робочою групою Дніпропетровської обласної державної адміністрації, встановлено наявність у ТОВ «АМЗ ГРУП»:
- проекту металургійного переробного підприємства, розробленого у 2011 році ДП «Проектний інститут Дніпродзержинськцивільпроект»;
- наявність металургійного устаткування, а саме електричної відбивної САН-2-2.0-И1;
- наявність вантажопідйомного устаткування, а саме крану мостового електричного підйомність 5т;
- наявність вагового обладнання, а саме вигів для статичного зважування ВПЕ-3000-1515 з діапазоном зважування від 20 до 3000 кг;
- наявність обладнання для проведення радіаційного контролю, а саме радіометру-дозіметру РКС-01;
Згідно Технологічного регламенту, затвердженого директором ТОВ «АМЗ ГРУП» 03.04.2018р., на підприємстві існує цех з виробництва сплавів і лігатур з відходів алюмінієвих сплавів, потужність виробництва 1800т на рік, кількість технологічних ліній -2, спосіб виробництва - електротермічний метод.
Згідно вказаного Регламенту підприємство використовує в якості сировини для наступної переробки - брухт і відходи кольорових металів і сплавів, алюмінієві вироби (профілі, сходи, вироби для центрального опалення, радіатори, каструлі, сковорідки, ковши, кавоварки та ін).
Регламентом встановлено, що при надходженні сировини на підприємство в першу чергу здійснюється вхідний контроль, сортування металобрухту, після чого відбувається завантаження відсортованої сировини до електричної печі, в якій проводиться переплавляння металу та злив металу.
Згідно штатного розкладу ТОВ «АМЗ ГРУП», затвердженого наказом №29/11/21-ШР15 від 29.11.2021р., на підприємстві позивача мається 72 штатні одиниці працівників, а саме: директор, головний бухгалтер, бухгалтер, начальник охорони, охоронник, начальник відділу кадрів, менеджер зі збуту, юрист, начальник відділу охорони праці, інженер з охорони праці, начальник хімічної лабораторії, лаборант, головний механік, слюсар-ремонтник, електрозварник у металургійному виробництві, електрогазозварник, головний інженер, начальник цеху з виробництва сплавів, комірник, підсобний робітник, головний енергетик, електромонтер, плавильник металу та сплавів, сортувальник-складальник брухту та відходів металу, експедитор.
У період з 15.11.2021 по 10.12.2021 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі наказу №4658-п від 06.10.2021 була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «АМЗ ГРУП».
За результатами перевірки було складено Акт №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021 року
В акті перевірки ревізори ГУ ДПС у Дніпропетровській області дійшли до висновків про:
- порушення позивачем п. 44.1. ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток на суму 18.535.435 грн.
- порушення позивачем п. 198.2., п.198.3, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 20.686.009 грн.
На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було вручено позивачу:
З матеріалів справи встановлено, що суми оскаржуваних податкових повідомлень-рішень складаються з донарахувань сум ПДВ та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «ТГ Градекс», ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК», ТОВ «ФІЛІБУД», ТОВ «НЕОН ВІП», ТОВ «БУДАСОН», ТОВ «АСТІ ТЕЛ», ТОВ «ВЕД ГРУПП», ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ», ТОВ «УКРТОРГАКТИВ», ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП», ТОВ «АКРОПОС ЛТД», ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», ТОВ «МІНКОР СЕРВІС», ТОВ «НОЛАНД ГРУП», ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ», ТОВ «УКРІМСТРОЙ», ТОВ «ФОРНО».
Не погоджуючись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
На підставі пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно зі статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року №996-ХІV (далі Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно до частини 2 статті 3 Закону №996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Як зазначено в статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Крім того, суд має перевірити і наявність доказів тим обставинам, на які посилається податковий орган, стверджуючи, що операції позивача з контрагентами носили безтоварний та фіктивний характер.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 р. №88, відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «Торгова група Градекс», судом встановлено наступне.
19 листопада 2020 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ТГ ГРАДЕКС» (Продавець) було укладено Договір поставки №19/11/20.
За даним договором позивач здійснював придбання радіаторів опалення.
Під час поставки була складена видаткова накладна №12 від 19.11.2020р.
Транспортування товару відбувалось згідно ТТН №19/11/20-1 від 19.11.2020р. ФОП ОСОБА_3 .
Покупець розрахувався з постачальником платіжними дорученнями №1444 від 25.11.2020р. на суму 600.000 грн., №1474 від 01.12.2020р. на суму 400.859.58 грн.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор постачальника, займаючи посади керівника на різних підприємствах не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- постачальник одержав меншу кількість радіаторів опалення, ніж поставив покупцям.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «Торгова група ГРАДЕКС» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ТГ Градекс» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Слід також враховувати, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «ТГ Градекс» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, мало стан «0».
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, суд враховує, що на момент перевірки та подання цього позову відсутня інформація щодо наявності вироку суду у кримінальній справі за кримінальними провадженнями відносно позивача, його контрагента чи їх посадових осіб.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ТГ Градекс» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є повністю необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ТГ Градекс».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК», судом встановлено наступне.
26 серпня 2021 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК» (Постачальник) було укладено Договір поставки №308/21.
За даним договором позивач здійснював придбання алюмінієвого профілю.
Під час поставок були складені видаткові накладні №39 від 27.08.2021р., №1 від 02.09.2021р. та №14 від 09.09.2021р.
Транспортування товару відбувалось згідно ТТН №27/08/21-1 від 27.08.2021р., №02/09/21-1 від 02.09.2021р. ФОП ОСОБА_3 та №09/09/21 від 09.09.2021р. ФОП ОСОБА_4 .
Покупець розрахувався з постачальником платіжними дорученнями №2861 від 31.08.2021р. на суму 311.448,12 грн., №2910 від 06.09.2021р. на суму 133.027.20 грн. та №2954 від 14.09.2021р. на суму 306.876,60 грн.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор постачальника, займаючи посади керівника на різних підприємствах не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- постачальник одержав меншу кількість алюмінієвого профілю від своїх постачальників, ніж надалі поставив покупцям.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Суд також враховує, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, мало стан «0».
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, податковим органом не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є повністю необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ЕКОСТАР ТЕК».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ФІЛІБУД», судом встановлено наступне.
10 березня 2021 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ФІЛІБУД» (Постачальник) було укладено Договір поставки №103-21-1.
За даним договором позивач здійснював придбання алюмінієвої стрічки та профілів з алюмінієвих сплавів.
Під час поставок були складені видаткові накладні №26/05-1 від 26.05.2021р., №25/05-1 від 25.05.2021р., №24/05-1 від 24.05.2021р., №19/05-1 від 19.05.2021р., №18/05-1 від 18.05.2021р., №17/05-1 від 17.05.2021р., №30/03-7 від 30.03.2021р., №30/03-8 від 30.03.2021р., №30/03-9 від 30.03.2021р., №26/03-1 від 26.03.2021р., №26/03-2 від 26.03.2021р., №26/03-3 від 26.03.2021р., №24/03-1 від 24.03.2021р., №24/03-2 від 24.03.2021р., №24/03-3 від 24.03.2021р., №22/03-1 від 22.03.2021р., №22/03-2 від 22.03.2021р., №22/03-3 від 22.03.2021р., №19/03-1 від 19.03.2021р., №19/03-2 від 19.03.2021р., №19/03-4 від 19.03.2021р., №15/03-1 від 15.03.2021р., №15/03-2 від 15.03.2021р., №15/03-3 від 15.03.2021р., №17/03-1 від 17.03.2021р., №17/03-2 від 17.03.2021р., №12/03-1 від 12.03.2021р., №12/03-2 від 12.03.2021р., №12/03-3 від 12.03.2021р., №11/03-1 від 11.03.2021р., №11/03-2 від 11.03.2021р., №11/03-3 від 11.03.2021р.
Транспортування товару відбувалось перевізником ФОП ОСОБА_4 згідно товарно-транспортних накладних №26/05/21-1 від 26.05.2021р., №25/05/21-1 від 25.05.2021р., №24/05/21-1 від 24.05.2021р., №19/05/21-1 від 19.05.2021р., №18/05/21-1 від 18.05.2021р., №17/05/21-1 від 17.05.2021р., №30/03/21-1 від 30.03.2021р., №26/03/21-1 від 26.03.2021р., №24/03/21-1 від 24.03.2021р., №22/03/21-1 від 22.03.2021р., №19/03/21-1 від 19.03.2021р., №15/03/21-1 від 15.03.2021р., №17/03/21-1 від 17.03.2021р., №12/03/21-1 від 12.03.2021р. та №11/03/21-1 від 11.03.2021р.
Покупець розрахувався з постачальником платіжними дорученнями №1894 від 17.03.2021р. на суму 207.000 грн., №1922 від 26.03.2021р. на суму 261.104 грн., №1979 від 07.04.2021р. на суму 243.709 грн., №1991 від 08.04.2021р. на суму 202.368,60 грн., №1988 від 08.04.2021р. на суму 258.833,20 грн., №1989 від 08.04.2021р. на суму 262.102,20 грн., №1987 від 08.04.2021р. на суму 230.000 грн., №1990 від 08.04.2021р. на суму 276.696 грн., №2009 від 13.04.2021р. на суму 324.449,15 грн., №2010 від 13.04.2021р. на суму 329.209,80 грн., №2083 від 28.04.2021р. на суму 276.696 грн., №2082 від 28.04.2021р. на суму 225.222,05 грн., №2099 від 30.04.2021р. на суму 334.331,93 грн., №2098 від 30.04.2021р. на суму 196.454,16 грн., №2243 від 24.05.2021р. на суму 180.843 грн., №2262 від 27.05.2021р. на суму 431.645,76 грн., №2261 від 27.05.2021р. на суму 238.675 грн., №2307 від 02.06.2021р. на суму 251.683,52 грн., №2306 від 02.06.2021р. на суму 266.964,98 грн., №2321 від 03.06.2021р. на суму 318.621,67 грн., №2322 від 03.06.2021р. на суму 347.120,11 грн., №2320 від 03.06.2021р. на суму 247.008,83 грн.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що постачальник одержав меншу кількість алюмінієвого профілю від своїх постачальників, ніж надалі поставив покупцям.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «ФІЛІБУД» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ФІЛІБУД» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
З наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ФІЛІБУД» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ФІЛІБУД».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «НЕОН ВІП», судом встановлено наступне.
11 січня 2021 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «НЕОН ВІП» (Постачальник) було укладено Договір поставки №111-21.
За даним договором позивач здійснював придбання профілів з алюмінієвих сплавів.
Під час поставок були складені видаткові накладні №04/02-1 від 04.02.2021р., №04/02-2 від 04.02.2021р., №02/02-1 від 02.02.2021р., №02/02-2 від 02.02.2021р., №02/02-3 від 02.02.2021р., №03/02-1 від 03.02.2021р., №03/02-2 від 03.02.2021р., №20/01-1 від 19.01.2021р., №20/01-2 від 20.01.2021р., №20/01-3 від 20.01.2021р., №19/01-1 від 19.01.2021р., №19/01-2 від 19.01.2021р., №19/01-3 від 19.01.2021р., №16/01-1 від 16.01.2021р., №16/01-2 від 16.01.2021р., №16/01-3 від 16.01.2021р.
Транспортування товару відбувалось згідно ТТН №04/02/21-1 від 04.02.2021р., №02/02/21-1 від 02.02.2021р., №03/02/21-1 від 03.02.2021р., №20/01/21-1 від 20.01.2021р., №19/01/21-1 від 19.01.2021р., №16/01/21-1 від 16.01.2021р. ФОП ОСОБА_3 .
Покупець розрахувався з постачальником платіжними дорученнями №1686 від 29.01.2021р. на суму 400.000 грн., №1738 від 05.02.2021р. на суму 500.000 грн., №1737 від 05.02.2021р. на суму 350.000 грн., №1742 від 09.02.2021р. на суму 200.000 грн., №1743 від 09.02.2021р. на суму 250.000 грн., №1758 від 15.02.2021р. на суму 300.000 грн., №1759 від 15.02.2021р. на суму 300.000 грн., №1779 від 18.02.2021р. на суму 263.327,54 грн., №1780 від 18.02.2021р. на суму 196.672,46 грн., №1778 від 18.02.2021р. на суму 240.000 грн., №1777 від 18.02.2021р. на суму 300.000 грн.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор постачальника, займаючи посади керівника на різних підприємствах не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- постачальник одержав меншу кількість алюмінієвого профілю від своїх постачальників, ніж надалі поставив покупцям.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «НЕОН ВІП» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «НЕОН ВІП» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
З наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «НЕОН ВІП» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «НЕОН ВІП».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «БУДАСОН», судом встановлено наступне.
19 листопада 2020 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «БУДАСОН» (Продавець) було укладено Договір поставки №1911/20.
За даним договором позивач здійснював придбання радіаторів.
Під час поставок були складені видаткові накладні №11/12-1 від 11.12.2020р., №11/12-2 від 11.12.2020р., №09/12-1 від 09.12.2020р., №09/12-2 від 09.12.2020р., №07/12-1 від 07.12.2020р., №07/12-2 від 07.12.2020р., №04/12-1 від 04.12.2020р., №04/12-2 від 04.12.2020р., №02/12-4 від 02.12.2020р., №02/12-5 від 02.12.2020р., №02/12-6 від 02.12.2020р., №30/11-11 від 30.11.2020р., №30/11-12 від 30.11.2020р., №30/11-13 від 30.11.2020р., №27/11-8 від 27.11.2020р., №27/11-9 від 27.11.2020р., №27/11-10 від 27.11.2020р., №25/11-4 від 25.11.2020р., №25/11-5 від 25.11.2020р., №25/11-6 від 25.11.2020р., №20/11-1 від 20.11.2020р., №20/11-2 від 20.11.2020р., №20/11-3 від 20.11.2020р.
Транспортування товару відбувалось згідно ТТН №11/12/20-1 від 11.12.2021р., №09/12/20-1 від 09.12.2021р., №07/12/20-1 від 07.12.2021р., №04/12/20-1 від 04.12.2021р., ФОП ОСОБА_3 , а також №02/12/20-1 від 02.12.2021р., №30/11/20-1 від 30.11.2021р., №27/11/20-1 від 27.11.2021р., №25/11/20-1 від 25.11.2021р., №20/11/20-1 від 20.11.2021р. ФОП ОСОБА_5 .
Покупець розрахувався з постачальником платіжними дорученнями №1491 від 02.12.2020р. на суму 800.019,04 грн., №1584 від 18.12.2020р. на суму 315.443 грн., №71 від 20.01.2021р. на суму 282.096,99 грн., №74 від 20.01.2021р. на суму 217.903,01 грн., №1664 від 22.01.2021р. на суму 332.077,96 грн., №1663 від 22.01.2021р. на суму 266.673,01 грн., №1662 від 22.01.2021р. на суму 251.249,03 грн.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор постачальника, займаючи посади керівника на різних підприємствах не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- постачальник здійснював операції з ризиковими платниками податків;
- постачальник не одержував відповідного товару від своїх постачальників, ніж надалі поставив на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП».
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «БУДАСОН» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «БУДАСОН» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, податковим органом не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «БУДАСОН» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «БУДАСОН».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «АСТІ ТЕЛ», судом встановлено наступне.
04 грудня 2020 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «АСТІ ТЕЛ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №412-20П. За даним договором позивач здійснював придбання радіаторів.
Під час поставок були складені видаткові накладні №18/12-1 від 18.12.2020р., №18/12-2 від 18.12.2020р., №16/12-1 від 16.12.2020р., №16/12-2 від 16.12.2020р., №14/12-1 від 14.12.2020р., №14/12-2 від 14.12.2020р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_3 згідно товарно-транспортних накладних №18/12/20-1 від 18.12.2021р., №16/12/20-1 від 16.12.2021р. та №14/12/20-1 від 14.12.2021р.
Покупець частково розрахувався з постачальником платіжним дорученням №1629 від 28.12.2020р. на суму 207.515 грн.
Крім того, щодо залишку вартості товару, який залишився неоплаченим позивачем, суд враховує лист позивача на адресу ТОВ «АСТІ ТЕЛ» з приводу відстрочки погашення кредиторської заборгованості, яка виникла з договору поставки №412-20П від 04.12.2020р., а також зміст додаткової угоди від 24.03.2021р. до вказаного договору.
Як вбачається зі змісту вказаних документів, у позивача на початку 2021 року виникли фінансові труднощі у зв`язку з карантинними обмеженнями, пов`язаними з розповсюдженням Covid-19. Позивач звернувся до ТОВ «АСТІ ТЕЛ» з проханням надати відстрочку для погашення простроченої заборгованості до закінчення карантинних заходів. Додатковою угодою сторони погодили відповідні умови відстрочки оплати товару.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор постачальника, займаючи посади керівника на різних підприємствах не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «АСТІ ТЕЛ» не одержував відповідного товару від своїх постачальників, ніж надалі поставив на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП».
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «АСТІ ТЕЛ» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Разом з тим, здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «АСТІ ТЕЛ» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «АСТІ ТЕЛ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «АСТІ ТЕЛ».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ВЕД ГРУПП», судом встановлено наступне.
02 червня 2020 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ВЕД ГРУПП» (Постачальник) було укладено Договір поставки №02-06/20.
За даним договором позивач здійснював придбання алюмінієвих профілів срібного анодування, валів з алюмінієвих сплавів, профілів з алюмінієвих сплавів, алюмінієвої стрічки, алюмінієвих радіаторів, заготівок з алюмінієвих сплавів, драбин універсальних.
Під час поставок були складені наступні видаткові накладні: ВН №31 від 04.06.2020р., ВН №32 від 10.06.2020р., ВН №33 від 11.06.2020р., ВН №40 від 17.06.2020р., ВН №44 від 19.06.2020р., ВН №45 від 23.06.2020р., ВН №46 від 24.06.2020р., ВН №47 від 25.06.2020р., ВН №50 від 26.06.2020р., ВН №59 від 04.08.2020р., ВН №60 від 05.08.2020р., ВН №61 від 07.08.2020р., ВН №62 від 10.08.2020р., ВН №63 від 11.08.2020р., ВН №64 від 12.08.2020р., ВН №65 від 14.08.2020р., ВН №66 від 17.08.2020р., ВН №70 від 19.08.2020р., ВН №69 від 21.08.2020р., ВН №71 від 25.08.2020р., ВН №72 від 27.08.2020р., ВН №73 від 28.08.2020р., ВН №76 від 31.08.2020р., ВН №79 від 01.09.2020р., ВН №80 від 03.09.2020р., ВН №81 від 09.09.2020р., ВН №82 від 09.09.2020р., ВН №83 від 11.09.2020р., ВН №84 від 15.09.2020р., ВН №85 від 17.09.2020р., ВН №86 від 18.09.2020р., ВН №87 від 21.09.2020р., ВН №91 від 28.09.2020р., ВН №93 від 01.10.2020р., ВН №95 від 08.10.2020р., ВН №96 від 09.10.2020р., ВН №97 від 12.10.2020р., ВН №105 від 21.10.2020р., ВН №108 від 26.10.2020р., ВН №111 від 28.10.2020р., ВН №113 від 30.10.2020р., ВН №116 від 02.11.2020р., ВН №117 від 06.11.2020р., ВН №118 від 09.11.2020р., ВН №122 від 11.11.2020р., ВН №133 від 01.12.2020р., ВН №134 від 03.12.2020р., ВН №159 від 21.12.2020р., ВН №160 від 22.12.2020р., ВН №161 від 23.12.2020р., ВН №1 від 04.01.2021р., ВН №2 від 05.01.2021р., ВН №3 від 06.01.2021р., ВН №4 від 11.01.2021р., ВН №5 від 12.01.2021р., ВН №6 від 13.01.2021р., ВН №7 від 14.01.2021р., ВН №19 від 11.02.2021р., ВН №21 від 12.02.2021р., ВН №29 від 16.03.2021р., ВН №30 від 18.03.2021р., ВН №48 від 01.06.2021р., ВН №49 від 03.06.2021р., ВН №50 від 08.06.2021р., ВН №51 від 08.06.2021р., ВН №52 від 10.06.2021р., ВН №53 від 14.06.2021р., ВН №55 від 17.06.2021р., ВН №56 від 18.06.2021р., ВН №57 від 21.06.2021р., ВН №58 від 23.06.2021р., ВН №59 від 24.06.2021р., ВН №65 від 28.07.2021р., ВН №66 від 29.07.2021р., ВН №70 від 04.08.2021р., ВН №71 від 06.08.2021р., ВН №85 від 16.09.2021р., ВН №86 від 17.09.2021р., ВН №87 від 20.09.2021р., ВН №89 від 22.09.2021р., ВН №92 від 24.09.2021р., ВН №94 від 27.09.2021р., ВН №95 від 27.09.2021р., ВН №96 від 28.09.2021р., ВН №97 від 29.09.2021р., ВН №104 від 30.09.2021р., ВН №103 від 29.09.2021р., ВН №102 від 29.09.2021р.
Транспортування товару відбувалось згідно наступних товарно-транспортних накладних: ТТН №04/06/20-1 від 04.06.2020р., ТТН №10/06/20-1 від 10.06.2020р., ТТН №11/06/20-1 від 11.06.2020р., ТТН №17/06/20-1 від 17.06.2020р., ТТН №19/06/20-1 від 19.06.2020р., ТТН №23/06/20-1 від 23.06.2020р., ТТН №24/06/20-1 від 24.06.2020р., ТТН №25/06/20-1 від 25.06.2020р., ТТН №26/06/20-1 від 26.06.2020р., ТТН №04/08/20-1 від 04.08.2020р., ТТН №05/08/20-1 від 05.08.2020р., ТТН №07/08/20-1 від 07.08.2020р., ТТН №10/08/20-1 від 10.08.2020р., ТТН №11/08/20-1 від 11.08.2020р., ТТН №12/08/20-1 від 12.08.2020р., ТТН №14/08/20-1 від 14.08.2020р., ТТН №17/08/20-1 від 17.08.2020р., ТТН №19/08/20-1 від 19.08.2020р., ТТН №21/08/20-1 від 21.08.2020р., ТТН №25/08/20-1 від 25.08.2020р., ТТН №27/08/20-1 від 27.08.2020р., ТТН №28/08/20-1 від 28.08.2020р., ТТН №31/08/20-1 від 31.08.2020р., ТТН №01/09/20-1 від 01.09.2020р., ТТН №03/09/20-1 від 03.09.2020р., ТТН №09/09/20-1 від 09.09.2020р., ТТН №09/09/20-1 від 09.09.2020р., ТТН №11/09/20-1 від 11.09.2020р., ТТН №15/09/20-1 від 15.09.2020р., ТТН №17/09/20-1 від 17.09.2020р., ТТН №18/09/20-1 від 18.09.2020р., ТТН №21/09/20-1 від 21.09.2020р., ТТН №28/09/20-1 від 28.09.2020р., ТТН №01/10/20-1 від 01.10.2020р., ТТН №08/10/20-1 від 08.10.2020р., ТТН №09/10/20-1 від 09.10.2020р., ТТН №12/10/20-1 від 12.10.2020р., ТТН №21/10/20-1 від 21.10.2020р., ТТН №26/10/20-1 від 26.10.2020р., ТТН №28/10/20-1 від 28.10.2020р., ТТН №30/10/20-1 від 30.10.2020р., ТТН №02/11/20-1 від 02.11.2020р., ТТН №06/11/20-1 від 06.11.2020р., ТТН №09/11/20-1 від 09.11.2020р., ТТН №11/11/20-1 від 11.11.2020р., ТТН №01/12/20-1 від 01.12.2020р., ТТН №03/12/20-1 від 03.12.2020р., ТТН №21/12/20-1 від 21.12.2020р., ТТН №22/12/20-1 від 22.12.2020р., ТТН №23/12/20-1 від 23.12.2020р., ТТН №04/01/21-1 від 04.01.2021р., ТТН №05/01/21-1 від 05.01.2021р., ТТН №06/01/21-1 від 06.01.2021р., ТТН №11/01/21-1 від 11.01.2021р., ТТН №12/01/21-1 від 12.01.2021р., ТТН №13/01/21-1 від 13.01.2021р., ТТН №14/01/21-1 від 14.01.2021р., ТТН №11/02/21-1 від 11.02.2021р., ТТН №12/02/21-1 від 12.02.2021р., ТТН №16/03/21-1 від 16.03.2021р., ТТН №18/03/21-1 від 18.03.2021р., ТТН №01/06/21-1 від 01.06.2021р., ТТН №03/06/21-1 від 03.06.2021р., ТТН №08/06/21-1 від 08.06.2021р., ТТН №10/06/21-1 від 10.06.2021р., ТТН №14/06/21-1 від 14.06.2021р., ТТН №17/06/21-1 від 17.06.2021р., ТТН №18/06/21-1 від 18.06.2021р., ТТН №21/06/21-1 від 21.06.2021р., ТТН №23/06/21 від 23.06.2021р., ТТН №24/06/21 від 24.06.2021р., ТТН №28/07/21 від 28.07.2021р., ТТН №29/07/21 від 29.07.2021р., ТТН №04/08/21-1 від 04.08.2021р., ТТН №06/08/21-1 від 06.08.2021р., ТТН №16/09/21 від 16.09.2021р., ТТН №17/09/21 від 17.09.2021р., ТТН №20/09/21 від 20.09.2021р., ТТН №22/09/21 від 22.09.2021р., ТТН №24/09/21 від 24.09.2021р., ТТН №27/09/21 від 27.09.2021р., ТТН №27/09/21-2 від 27.09.2021р., ТТН №28/09/21 від 28.09.2021р., ТТН №30/09/21 від 30.09.2021р., ТТН №29/09/21-1 від 29.09.2021р., ТТН №29/09/21-2 від 29.09.2021р., ТТН №29/09/21-3 від 29.09.2021р.
Покупець повністю розрахувався з постачальником платіжними дорученнями, переліченими на сторінках 41-42 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- ТОВ «ВЕД ГРУПП» є фігурантом кримінального провадження;
- ТОВ «ВЕД-ГРУПП» здійснювало операції з контрагентами з ознаками ризиковості;
- ТОВ «ВЕД-ГРУПП» не одержував від своїх постачальників відповідного товару, який поставив на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП».
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «ВЕД ГРУПП» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Що стосується посилання податкового органу на те, що ТОВ «ВЕД ГРУПП» є фігурантом кримінального провадження, то слід вказати, що на момент перевірки та на момент вирішення справи адміністративним судом відсутня інформація щодо наявності вироку суду у вказаній кримінальній справі за кримінальними провадженнями відносно позивача, ТОВ «ВЕД ГРУПП» чи їх посадових осіб.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2018р. по справі №822/2348/16 наявність кримінального провадження, що перебуває у правоохоронних органів, що здійснюють його розслідування за фактом фіктивного підприємства … може мати юридично-правове значення, але виключно у випадку наявності вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, як такі, що є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відсутність в матеріалах справи таких судових рішень унеможливлює прийняття доводів органів ДПС щодо не надання судами належної оцінки наявності кримінального розслідування».
В акті перевірки та відзиві на позовну заяву ГУ ДПС не наводить доводів щодо певних доказів, які зібрані в кримінальному провадженні та підтверджують безтоварність операцій позивача з TOB «ВЕД ГРУПП», так само, як і доводів про ухвалення судом вироку у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї адміністративної справи.
Тому суд вважає доводи відповідача про нереальність операцій з ТОВ «ВЕД ГРУПП» з посиланням на кримінальне провадження, де фігурує ця юридична особа, непереконливими з огляду на те, що вироку у кримінальному провадженні, який би набрав законної сили немає, а сам по собі факт порушення кримінальних справ відповідно до вимог частини 6 статті 78 КАС України не може розцінюватися як свідчення нереальності господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для ТОВ «АМЗ ГРУП».
В зазначеній ухвалі суддя зазначив, що ТОВ «ВЕД-ГРУПП» не має жодного статусу у кримінальному провадженні та підозра нікому не вручена.
Також суд зазначає,, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ВЕД ГРУПП» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Слід також враховувати, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «ВЕД ГРУПП» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, мало стан «0».
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, податковим органом не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ВЕД ГРУПП» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція перевіряючих щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ВЕД ГРУПП».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ», судом встановлено наступне.
02 липня 2020 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №02/07-1.
За даним договором позивач здійснював придбання радіаторів.
Під час поставок були складені видаткові накладні №17/07-1 від 17.07.2020р., №17/07-2 від 17.07.2020р., №15/07-1 від 15.07.2020р., №15/07-2 від 15.07.2020р., №14/07-1 від 14.07.2020р., №14/07-2 від 14.07.2020р., №13/07-1 від 13.07.2020р., №13/07-2 від 13.07.2020р., №13/07-3 від 13.07.2020р., №13/07-4 від 13.07.2020р., №10/07-1 від 10.07.2020р., №10/07-2 від 10.07.2020р., №09/07-1 від 09.07.2020р., №09/07-2 від 09.07.2020р., №07/07-1 від 07.07.2020р., №07/07-2 від 07.07.2020р., №07/07-3 від 07.07.2020р., №06/07-1 від 06.07.2020р., №06/07-2 від 06.07.2020р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_3 згідно ТТН №17/07/20-1 від 17.07.2020р., №14/07/20-1 від 14.07.2020р., ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №15/07/20-1 від 15.07.2020р., №13/07/20-1 від 13.07.2020р., ФОП ОСОБА_5 згідно ТТН №10/07/20-1 від 10.07.2020р., №09/07/20-1 від 09.07.2020р., №07/07/20-1 від 07.07.2020р., ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №06/07/20-1 від 06.07.2020р.
Покупець частково розрахувався з постачальником платіжними дорученнями №842 від 21.07.2020р. на суму 195.517,69 грн., №841 від 21.07.2020р. на суму 276.495,30 грн., №847 від 22.07.2020р. на суму 306.844,80 грн., №866 від 28.07.2020р. на суму 271.015,75 грн., №868 від 28.07.2020р. на суму 231.510,80 грн., №867 від 28.07.2020р. на суму 268.489,20 грн.
Крім того, щодо залишку вартості товару, який залишився неоплаченим позивачем, суд враховує лист позивача на адресу ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» з приводу відстрочки погашення кредиторської заборгованості, яка виникла з договору поставки №02/07-1 від 02.02.2020р., а також зміст додаткової угоди №1 від 17.05.2021р. до вказаного договору.
Як вбачається зі змісту вказаних документів, у позивача виникли фінансові труднощі у зв`язку з карантинними обмеженнями, пов`язаними з розповсюдженням Covid-19. Позивач звернувся до ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» з проханням надати відстрочку для погашення простроченої заборгованості до закінчення карантинних заходів. Додатковою угодою сторони погодили відповідні умови відстрочки оплати товару.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор та головний бухгалтер постачальника, займаючи посади на різних підприємствах, не мали можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- постачальник реалізовував радіатори поштучно, а не оптом.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Посилання податкового органу на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція податкового орагну щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «КОЛД АМЕТІСТУМ».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «УКРТОРГАКТИВ», судом встановлено наступне.
14 лютого 2020 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «УКРТОРГАКТИВ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №АМЗ-20201402.
За даним договором позивач здійснював придбання радіаторів, пошкоджених алюмінієвих профілів, кільце в упаковці.
Під час поставок були складені видаткові накладні №61 від 19.02.2020р., №62 від 19.02.2020р., №63 від 19.02.2020р., №64 від 20.02.2020р., №65 від 20.02.2020р., №66 від 20.02.2020р., №67 від 21.02.2020р., №68 від 21.02.2020р., №69 від 21.02.2020р., №91 від 12.03.2020р., №92 від 13.03.2020р., №93 від 13.03.2020р., №94 від 16.03.2020р., №95 від 16.03.2020р., №96 від 18.03.2020р., №97 від 18.03.2020р., №98 від 19.03.2020р., №99 від 19.03.2020р., №100 від 20.03.2020р., №101 від 20.03.2020р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_5 згідно ТТН №19/02/20-1 та №19/02/20-2 від 19.02.2020р., №20/02/20-1 та №20/02/20-2 від 20.02.2020р., №21/02/20-1 та №21/02/20-2 від 21.02.2020р., №12/03/20-1 від 12.03.2020р., №13/03/20-1 від 13.03.2020р., №16/03/20-1 від 16.03.2020р., №18/03/20-1 від 18.03.2020р., №19/03/20-1 від 19.03.2020р., №20/03/20-1 від 20.03.2020р.
Покупець повністю розрахувався з постачальником платіжними дорученнями, вказаними на сторінці 56 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- директор та головний бухгалтер постачальника, займаючи посади на різних підприємствах, не мали можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «УКРТОРГАКТИВ» не придбавав по ланцюгу постачання відповідний товар, який був поставлений на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП».
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «УКРТОРГАКТИВ» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «УКРТОРГАКТИВ» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «УКРТОРГАКТИВ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «УКРТОРГАКТИВ».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП», судом встановлено наступне.
За даним договором позивач здійснював придбання алюмінієвих кругів, пошкоджених профілів х алюмінієвих сплавів.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №0612/1 від 06.12.2019р., №1112/2 від 11.12.2019р., №1312/3 від 13.12.2019р., №1612/4 від 16.12.2019р., №1812/5 від 18.12.2019р., №1912/6 від 19.12.2019р., №2312/7 від 23.12.2019р., №2412/8 від 24.12.2019р., №2612/9 від 26.12.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №07/12/19-1 від 07.12.2019р., №11/12/19-1 від 11.12.2019р., №13/12/19-1 від 13.12.2019р., №16/12/19-1 від 16.12.2019р., №18/12/19-1 від 18.12.2019р., №19/12/19-1 від 19.12.2019р., №24/12/19-1 від 24.12.2019р., №25/12/19-1 від 25.12.2019р., №26/12/19-1 від 26.12.2019р.
Покупець частково розрахувався з постачальником платіжними дорученнями, вказаними на сторінці 61 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/ НОМЕР_1 від 17.12.2021р.
Як вбачається зі змісту вказаних документів, у позивача виникли фінансові труднощі у зв`язку з карантинними обмеженнями, пов`язаними з розповсюдженням Covid-19. Позивач звернувся до ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» з проханням надати відстрочку для погашення простроченої заборгованості до закінчення карантинних заходів. Додатковою угодою сторони погодили відповідні умови відстрочки оплати товару.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- стосовно ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» у податкового органу відсутня інформація про придбання та оренду складських приміщень;
- здійсненням ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» ризикових операцій;
- директор ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП», займаючи посади на різних підприємствах, не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» придбавав товари по ланцюгу постачання у контрагентів, у яких по ланцюгу постачання відсутнє придбання саме цих товарів.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «СТАЙЛЕКС ТРЕЙД ГРУП».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «АКРОПОС ЛТД», судом встановлено наступне.
07 березня 2019 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «АКРОПОС ЛТД» (Постачальник) було укладено Договір поставки №0703/2019.
За даним договором позивач здійснював придбання різноманітних кухонних виробів з алюмінію.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №1 від 11.03.2019р., №2 від 11.03.2019р., №3 від 12.03.2019р., №4 від 12.03.2019р., №5 від 13.03.2019р., №6 від 13.03.2019р., №7 від 14.03.2019р., №8 від 14.03.2019р., №9 від 19.03.2019р., №10 від 19.03.2019р., №11 від 19.03.2019р., №12 від 20.03.2019р., №13 від 20.03.2019р., №14 від 20.03.2019р., №23 від 09.04.2019р., №24 від 10.04.2019р., №25 від 09.07.2019р., №26 від 10.07.2019р., №27 від 11.07.2019р., №28 від 01.08.2019р., №29 від 01.08.2019р., №30 від 02.08.2019р., №31 від 02.08.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_7 згідно ТТН №11/03/19-1 від 11.03.2019р., №12/03/19-1 від 12.03.2019р., №13/03/19-1 від 13.03.2019р., №14/03/19-1 від 14.03.2019р., №19/03/19-1 від 19.03.2019р., №20/03/19-1 від 20.03.2019р., №09/04/19-1 від 09.04.2019р., №10/04/19-1 від 10.04.2019р., №11/07/19-1 від 11.07.2019р., 02/08/19-1 від 02.08.2019р.
Покупець частково розрахувався з постачальником платіжним дорученням №827 від 07.08.2019р. на суму 58.422,43 грн.
На залишок заборгованості постачальником укладено договори про відступлення прав вимоги за договором №0703/2019 від 07.03.2019р. з:
ТОВ «СКІЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №213/19 від 21.03.2019р., сума вимог - 4.811.169,82 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено платіжними дорученнями, вказаними на сторінці 68 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.;
ТОВ «СКІЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №135/19 від 13.05.2019р., сума вимог - 470.253,60 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено платіжними дорученнями, вказаними на сторінці 69 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.;
ТОВ «СКІЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №018/19 від 01.08.2019р., сума вимог - 928.002,12 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено платіжними дорученнями, вказаними на сторінці 69 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.;
ТОВ «КРІТСТОУН 2019» (договір про відступлення №29/19 від 02.09.2019р., сума вимог - 818.818,80 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено платіжними дорученнями, вказаними на сторінці 69 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- ТОВ «АКРОПОС ЛТД» здійснювало ризикові операції;
- директор ТОВ «АКРОПОС ЛТД», займаючи посади на різних підприємствах, не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «АКРОПОС ЛТД» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» дещо більше товарів, ніж одержав по ланцюгу постачання.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «АКРОПОС ЛТД» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого
Законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. Відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «АКРОПОС ЛТД» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «АКРОПОС ЛТД» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «АКРОПОС ЛТД».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», судом встановлено наступне.
25 червня 2019 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №256/19.
За даним договором позивач здійснював придбання алюмінієвих виробів для центрального опалення, алюмінієвих радіаторів.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №26/06/1 від 26.06.2019р., №26/06/2 від 26.06.2019р., №26/06/3 від 26.06.2019р., №26/06/4 від 26.06.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №27/06/19-1 від 27.06.2019р., №28/06/19-1 від 28.06.2019р., №27/06/19-2 від 27.06.2019р., №28/06/19-2 від 28.06.2019р.
На суму заборгованості постачальником укладено договори про відступлення прав вимоги за договором №256/19 від 25.06.2019р. з:
ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ КРЕТО» (договір про відступлення №1012/19 від 10.12.2019р., сума вимог - 600.000 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено платіжним дорученням №1563 від 10.12.2019р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» здійснювало ризикові операції;
- у податкового органу відсутня інформація про оренду товариством «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» складських приміщень;
- директор та головний бухгалтер ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», займаючи посади на різних підприємствах, не мали можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» товари, які отримав від ТОВ «НОЛАНД ГРУП», у якого, в свою чергу, відсутні операції з поставки цих товарів по ланцюгу постачання.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «МІНКОР СЕРВІС», судом встановлено наступне.
20 травня 2019 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «МІНКОР СЕРВІС» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу №231.
За даним договором позивач здійснював придбання порожнистих профілів з алюмінієвих сплавів, трубок з алюмінієвих сплавів, кухонних побутових виробів з литого алюмінію, алюмінієвих виробів.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №157 від 31.05.2019р., №94 від 21.06.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_7 згідно ТТН №31/05/19-1 від 31.05.2019р, та ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №22/06/19-1 від 22.06.2019р.
Позивач частково розрахувався з постачальником на суму 500.000 грн. платіжним дорученням №579 від 02.07.2019р.
На залишок заборгованості постачальником укладено договори про відступлення прав вимоги за договором купівлі-продажу №231 від 20.05.2019р. з:
ТОВ «СКІЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №106/19 від 10.06.2019р., сума вимог - 257.183,89 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено у січні 2020 року платіжним дорученням №921 від 18.06.2019р.;
ТОВ «СКІЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №018/19-1 від 01.08.2019р., сума вимог - 1.318.684 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено платіжними дорученнями №№989, 990, 991, 992, 993 та 994 від 03.09.2019р. та платіжним дорученням №1000 від 04.09.2019р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- ТОВ «МІНКОР СЕРВІС» здійснювало ризикові операції;
- у податкового органу відсутня інформація про оренду товариством «МІНКОР СЕРВІС» складських приміщень;
- директор та головний бухгалтер ТОВ «МІНКОР СЕРВІС», займаючи посади на різних підприємствах, не мали можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «МІНКОР СЕРВІС» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» товари, щодо яких встановлено відсутність джерела законного походження у попередніх ланках постачання.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «МІНКОР СЕРВІС» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «МІНКОР СЕРВІС» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, податковим органом не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «МІНКОР СЕРВІС» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «МІНКОР СЕРВІС».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «НОЛАНД ГРУП», судом встановлено наступне.
20 травня 2019 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «НОЛАНД ГРУП» (Продавець) було укладено Договір поставки №68.
За даним договором позивач здійснював придбання алюмінієвих радіаторів.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №36 від 31.05.2019р., №45 від 31.05.2019р., №37 від 31.05.2019р., №39 від 31.05.2019р., №38 від 31.05.2019р., №43 від 31.05.2019р., №44 від 31.05.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №01/06/19-1 від 01.06.2019р., №02/06/19-1 від 02.06.2019р. та ФОП ОСОБА_5 згідно ТТН №01/06/19-1 від 01.06.2019р. та №02/06/19-1 від 02.06.2019р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує тим, що:
- ТОВ «НОЛАНД ГРУП» здійснювало ризикові операції;
- у податкового органу відсутня інформація про оренду товариством «НОЛАНД ГРУП» складських приміщень;
- директор ТОВ «НОЛАНД ГРУП», займаючи посади на різних підприємствах, не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «НОЛАНД ГРУП» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» товари, щодо яких встановлено відсутність джерела законного походження у попередніх ланках постачання.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «НОЛАНД ГРУП» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «НОЛАНД ГРУП» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «НОЛАНД ГРУП» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «НОЛАНД ГРУП».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ», судом встановлено наступне.
26 квітня 2019 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ» (Постачальник) було укладено Договір купівлі-продажу №264/19.
За даним договором позивач здійснював придбання кухонних виробів зі штампованого алюмінію.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №РН-000311 від 03.05.2019р., №РН-000312 від 04.05.2019р., №РН-000313 від 06.05.2019р., №РН-000314 від 07.05.2019р., №РН-000316 від 08.05.2019р., №РН-000317 від 08.05.2019р., №РН-000318 від 10.05.2019р., №РН-000319 від 11.05.2019р., №РН-000320 від 11.05.2019р., №РН-000321 від 14.05.2019р., №РН-000322 від 14.05.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №04/05/19-1 від 04.05.2019р. та ФОП ОСОБА_7 згідно ТТН №07/05/19-1 від 07.05.2019р., №08/05/19-1 від 08.05.2019р., №11/05/19-1 від 11.05.2019р., №14/05/19-1 від 14.05.2019р.
На суму заборгованості постачальником укладено договір про відступлення прав вимоги за договором купівлі-продажу №264/19 від 26.04.2019р. з ТОВ «СТІКЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №175/19 від 17.05.2019р., сума вимог - 2.000.002,87 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено у травні-червні 2019 року платіжними дорученнями, зазначеними на сторінці 90 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/ НОМЕР_1 від 17.12.2021р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує там, що:
- директор ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ», займаючи посади на різних підприємствах, не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції;
- ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» товари, щодо яких встановлено відсутність джерела законного походження у попередніх ланках постачання.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ПРОМ-ЕКСПОРТ».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «УКРІМСТРОЙ», судом встановлено наступне.
02 квітня 2019 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «УКРІМСТРОЙ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №02/04/19.
За даним договором позивач здійснював придбання кухонних виробів зі штампованого алюмінію.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №4 від 03.04.2019р., №5 від 03.04.2019р., №6 від 04.04.2019р., №7 від 04.04.2019р., №8 від 05.04.2019р., №9 від 05.04.2019р., №10 від 08.04.2019р., №11 від 08.04.2019р., №12 від 09.04.2019р., №13 від 09.04.2019р., №14 від 10.04.2019р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_6 згідно ТТН №03/04/19-1 від 03.04.2019р., №04/04/19-1 від 04.04.2019р., №05/04/19-1 від 05.04.2019р., №08/04/19-1 від 08.04.2019р., №10/04/19-1 від 10.04.2019р. та №11/04/19-1 від 11.04.2019р.
На суму заборгованості постачальником укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу №02/04/19 від 02.04.2019р. з ТОВ «СТІКЛЕТІ ТРЕЙД» (договір про відступлення №224/19 від 22.04.2019р., сума вимог - 3.667.800,47 грн.). Розрахунок з новим кредитором на повну суму проведено у травні та серпні 2019 року платіжними дорученнями, зазначеними на сторінках 95-96 Акту перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021р.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує там, що:
- з серпня 2019 року ТОВ «УКРІМСТРОЙ» не звітує до податкової служби;
- ТОВ «УКРІМСТРОЙ» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» товари, кількість яких ненабагато перевищує кількість імпортованих постачальником;
- директор ТОВ «УКРІМСТРОЙ», займаючи посади на різних підприємствах, не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «УКРІМСТРОЙ» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «УКРІМСТРОЙ» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «УКРІМСТРОЙ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «УКРІМСТРОЙ».
Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ФОРНО», судом встановлено наступне.
01 лютого 2021 року між ТОВ «АМЗ ГРУП» (Покупець) та ТОВ «ФОРНО» (Постачальник) було укладено Договір поставки №1221-3.
За даним договором позивач здійснював придбання радіаторів, алюмінієвих виробів, телескопічних алюмінієвих ручок.
Під час поставок були складені видаткові накладні: №01/02-1 від 01.02.2021р., №01/02-2 від 01.02.2021р.
Транспортування товару відбувалось ФОП ОСОБА_8 згідно ТТН №01/02/21-1 від 01.02.2021р.
Позивач здійснив повний розрахунок з постачальником платіжним дорученням №1736 від 05.02.2021р. на суму 666.290,39 грн.
Свою позицію щодо нереальності господарської операції податковий орган обґрунтовує там, що:
- ТОВ «ФОРНО» реалізував на адресу ТОВ «АМЗ ГРУП» товари, попередній ланцюг постачання яких невстановлений;
- директор ТОВ «ФОРНО», займаючи посади на різних підприємствах, не мав можливості при 8-годинному робочому дні здійснювати господарські операції.
Податковий орган дійшов висновку, що операції з ТОВ «ФОРНО» направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ТОВ «АМЗ ГРУП».
Суд не погоджується з такими аргументами та висновками податкового органу у зв`язку з наступним.
Суд знаходить слушними твердження позивача про те, що на сторінці 103 Акту перевірки податковий орган наводить джерела походження відповідного товару на адресу ТОВ «ФОРНО», а саме - імпорт відповідних категорій товарів у жовтні-грудні 2020 року.
А через один абзац податковий орган стверджує про те, що встановлення відсутності факту реального одержання товарів товариством «ФОРНО» від інших суб`єктів господарювання.
Під час розгляду справи відповідач не усунув відповідних протиріч в акті перевірці.
Крім того, здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, належного документального оформлення попереднього отримання ним реалізованих позивачу товарів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Водночас, сам по собі факт не підтвердження попереднього одержання контрагентом позивача проданих позивачу товарів не впливає на право позивача (покупця) відобразити відповідну операцію у податковій звітності як витрати на придбання товарів, а також не зобов`язує позивача кваліфікувати отримані від такого контрагента товари як безоплатно отриманий товар і обліковувати такий товар як інші операційні дохід, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.
Крім того, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.
Суд зазначає, що використання податковим органом аналітичних викладень та посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних, не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Водночас, первинні документи з ТОВ «ФОРНО» оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених поставок товарів.
З наведеного суд вбачає, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Слід також враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Крім того, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.
За таких обставин, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з ТОВ «ФОРНО» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою та безпідставною позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ФОРНО».
Що стосується питань руху сировини по підприємству позивача, то суд враховує надані представником позивача оборотно-сальдові відомості по субрахунку 201 за 2019, 2020 роки та 9 місяців 2021 року.
Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 №291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 р. за № 893/4186, Клас 2 «Запаси» включає рахунки, призначені для узагальнення інформації про наявність і рух належних підприємству готової продукції, товарів, предметів праці, що призначені для обробки, переробки, використання у виробництві і для господарських потреб, а також засобів праці, які підприємство включає до складу малоцінних та швидкозношуваних предметів.
Рахунок 20 «Виробничі запаси», який входить до Класу 2 «Запаси» призначено для узагальнення інформації про наявність і рух належних підприємству запасів сировини і матеріалів (у тому числі сировина й матеріали, які є в дорозі та в переробці), будівельних матеріалів, запасних частин, матеріалів сільськогосподарського призначення, палива, тари й тарних матеріалів, відходів основного виробництва.
За дебетом рахунку 20 «Виробничі запаси» відображаються надходження запасів на підприємство, їх дооцінка, за кредитом - витрачання на виробництво (експлуатацію, будівництво), переробку, відпуск (передачу) на сторону, уцінка тощо.
На субрахунку 201 "Сировина й матеріали" відображаються наявність та рух сировини та основних матеріалів, які входять до складу продукції, що виготовляється, або є необхідними компонентами при її виготовленні.
Вказані норми законодавства та зміст наявних в матеріалах справи оборотно-сальдових відомостей по субрахунку 201 за 2019, 2020 роки та 9 місяців 2021 року підтверджує надходження на склад ТОВ «АМЗ-ГРУП» товарів (сировини та матеріалів), які використовувались під час виготовлення продукції.
Окрім того, представник відповідача в судових засіданнях зазначав, що підприємство позивача є діючим, питання у контролюючого органу виникали саме до контрагентів позивача.
Щодо висновків відповідача стосовно відсутності факту придбання товару по ланцюгам постачання, обриву ланцюгів постачань.
Чинним законодавством України не передбачено обов`язку платника податків, а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов`язкових платежах контрагентів.
Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 зауважив, що «оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. … При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 16.01.2018 року у справі №820/4648/13-а від 29.03.2019 року у справі №808/3412/16.
Формування суб`єктом господарювання податкових зобов`язань не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету або здійснив інші порушення законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Отже, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку свого контрагента.
З огляду на вищенаведене та фактичні обставини справи слід дійти до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних по цій справі податкових повідомлень-рішень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного та обґрунтованого рішення.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, ні в акті перевірки, ні під час розгляду справи не наведено об`єктивних доводів та не надано допустимих доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи порушень вимог законодавства. Всі доводи відповідача зводяться лише в наявність порушень з боку контрагентів позивача.
До того ж, є недопустимим формування висновків про нереальність господарських операцій тільки з огляду на податкову інформацію.
У акті перевірки щодо ряду контрагентів міститься посилання на те, що про нереальність господарських операція з цими контрагентами свідчить отримана контролюючим органом від органів ДПС податкова інформація, взагалі без посилання на будь-які судові рішення чи інші документи, які б свідчили про обґрунтованість відповідної податкової інформації.
Між тим, викладені висновки у акті перевірки щодо податкової інформації не містить посилання на те як і чим підтверджується та доводиться, що в діях позивача є явна провина у порушені відповідних норм ПК України
Статті 72 та 73 Податкового кодексу України передбачають певний перелік видів інформації та багато способів її отримання відповідачем.
Використання податковим органом посилань на податкову інформацію в акті перевірки, які зроблені контролюючим органом на підставі програмного забезпечення та доступних контролюючому органу державних реєстрів та баз даних не можуть братись до уваги, оскільки відповідні програмні продукти до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не відноситься, та не можуть містити всіх об`єктивних даних про відповідні явища або фактичні обставини у всієї їх многогранності.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 та від 20.03.2018 року у справі №804/939/16.
Отже, детальний аналіз сукупності наданих до суду документів, які наявні в матеріалах справи ставить під сумнів висновки контролюючого органу, які знайшли своє відображення у акті перевірки №9751/7/04-36-07-19/39371603 від 17.12.2021.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід дійти висновків про те, що доводи відповідача про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами є недоведеними та не підтвердженими належними доказами по справі.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, належним чином не доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
В свою чергу позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат слід зазначити про таке.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.08.2022 року.

Суддя О.М. Неклеса