Справа № 500/1334/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1334/22 пров. № А/857/7142/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Пліша М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, прийняте суддею Чепенюк О.В., в м.Тернопрлі, у порядку письмового провадження, у справі № 500/1334/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в сумі 8845 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником бойових дій та у відповідності до статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 за № 3-р/2020, має право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня в 2021 році в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, таку допомогу у 2021 році взагалі не утримував.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій, на яку отримав відповідь, що грошова допомога не виплачена через те, що жодною установою його не було включено до переліку осіб, які мають право на виплату цієї допомоги.

Зазначає, що до червня 2021 року працював в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області, яке на даний час вже не функціонує. Вважає, що внаслідок неправомірних дій державних органів йому як учаснику бойових дій не виплачено належу грошову допомогу відповідно до Закону № 3551-XII, чим порушено його право на соціальний захист, через що звернувся до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує аналогічно позовним вимогам.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задоволити.

Від відповідача надійшов відзив, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Державною фіскальною службою України 29.03.2021 (а.с.4).

04.11.2021 позивач звернувся до Управління з заявою, у якій зазначив, що у 2021 році йому як учаснику бойових дій було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 1491 грн, що менше, ніж визначено Законом. З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 за № 3-р/2020, просив Управління провести перерахунок та виплату йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня у п`яти мінімальних пенсій за віком (а.с.25).

Листом Управління № 25004-Ф від 10.11.2021 позивача повідомлено, що відповідно до вимог пункту 2 Постанови № 325 щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2021 рік Управлінням йому не нараховувалася та не виплачувалася, оскільки жодною установою його не було включено до переліку осіб, які мають право на виплату цієї грошової допомоги, з подальшою передачею в Управління для виплати допомоги. Також у відповіді наведені положення Постанови № 325, які передбачають подання відповідними суб`єктами списків осіб, що мають право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Управління на підставі таких списків проводить виплату допомоги за місцем фактичного проживання отримувача допомоги (а.с.3, 26).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2021 році взагалі не отримував одноразової грошової допомоги до 5 травня, хоча у заяві поданій до Управління 04.11.2021 повідомляв про інші обставини. Жодних доказів на підтвердження отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році позивач суду не надав.

Не погодившись з відмовою Управління нарахувати та виплати щорічну разову грошову допомогу відповідно до статті 12 Закону № 3551-XII, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено бездіяльності Управління щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік. Відповідач діяв у відповідності до положень Закону № 3551-XII та Порядку № 325, тобто у спосіб та порядку, що визначені законодавством.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551).

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них встановлені статтею 12 вказаного Закону № 3551.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 яким відновлено дію частини статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, колегія суддів вважає, що у позивача наявне право на отримання щорічної до 5 травня грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови.

Так, 08.04.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", пунктом 1 якої затверджено Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі - Порядок № 325).

Згідно пункту 2 Постанови № 325, саме Державна фіскальна служба України мала забезпечити подання до 14 квітня 2021 року відповідним структурним підрозділам з питань соціального захисту населення переліків осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань".

Згідно ч.1 ст. 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби.

При цьому, приписами частини четвертої статті 17-1 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 325 отримувачам грошової допомоги із числа військовослужбовців, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, служби судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування коштів місцевими органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на спеціальні рахунки військових частин, установ, організацій за місцем їх служби.

Отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10 і 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до 5 травня поточного року включно, яким не виплачено грошову допомогу станом на 5 травня, мають право звернутися по неї до місцевого органу соціального захисту населення за місцем реєстрації та отримати її до 30 вересня поточного року (пункт 8 Порядку № 325).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що якщо позивач у 2021 році таку допомогу не отримав, то відповідно до статті 17-1 Закону № 3551-XII та пункту 8 Порядку № 325 він як особа, що набула відповідного статусу згідно зі статтею 6 Закону № 3551-XII, не позбавлений права самостійно звернутися для отримання грошової допомоги до 5 травня до місцевого органу соціального захисту населення за місцем реєстрації у строки, визначені статтею 17-1 Закону № 3551-XII та пунктом 8 Порядку № 325, а саме до 30 вересня 2021 року. Оскільки саме такою датою законодавець обмежив строк виплати, а отже і подання заяви отримувачем грошової допомоги.

Позивач, не отримавши щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у 2021 році до Управління у строки визначені статтею 17-1 Закону № 3551-XII та пунктом 8 Порядку № 325 не звертався, що стверджується матеріалами справи.

Разом з тим, позивач звернувся до Управління лише 04.11.2021 і в такій заяві вказав про виплату йому разової грошової допомоги у розмірі 1491 грн та просив доплатити невиплачену частину коштів відповідно до розміру такої допомоги, визначеної Законом (а.с.25).

Також, судом встановлено, що відповідачем не виплачувалася ОСОБА_1 щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2021 рік, що підтверджується довідкою управління № 796 від 02.03.2022 (а.с.20). Позивач не звертався до управління для нарахування та виплати такої допомогу йому як учаснику бойових дій до 30.09.2021, тобто у визначені законодавством строки, з наданням відповідних підтверджуючих документів щодо статусу та права на отримання грошової допомоги до 5 травня.

А, відтак, підстав для виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в Управління не було.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, у справі № 500/1334/22, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш