Справа № 140/4100/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4100/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішень про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , підприємець, позивач) звернулася із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №Ф-000203070, рішення від 18 січня 2022 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та від 18 січня 2022 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 10 травня 2016 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак 22 січня 2020 року за власним рішенням припинила підприємницьку діяльність, що підтверджується відповідними записами в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Податковим органом в період з 26 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року було проведено документальну позапланову перевірку позивача та складено акт від 08 грудня 2021 року №10417/03-20-07-09/ НОМЕР_1 .

Не погодившись із виявленими порушеннями ОСОБА_1 подала заперечення, однак ГУ ДПС у Волинській області листом від 11 січня 2022 року №125/12/03-20-07-19 повідомило, що висновки перевірки відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі акту відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №Ф-000203070 та рішення від 18 січня 2022 року №, № про застосування штрафних санкцій, які були оскаржені позивачем в адміністративному порядку та залишені без змін рішенням Держаної податкової служби України (далі ДПС України) від 05 травня 2022 року №2854/л/99-00-06-02-01-09.

На думку позивача, проведення перевірки на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24 листопада 2021 року є незаконним, оскільки її діяльність як фізичної особи-підприємця припинена ще 22 січня 2020 року та враховуючи те, що державний реєстратор після проведення реєстраційної дії інформує про це податковий орган, останній зобов`язаний був зняти її з обліку.

Уважає, що штраф за несплату єдиного соціального внеску можна застосовувати до ФОП, відомості про реєстрацію яких внесені до відповідного реєстру, тоді як відповідач прийняв оскаржувані рішення після того, як позивач припинила свою діяльність та не є відповідно платником єдиного соціального внеску.

Стосовно висновків перевірки про те, що ОСОБА_1 у І кварталі 2017 року було порушено умови перебування на спрощеній системі (2 група), які зазначені у пункті 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та вона має право перебувати на спрощеній системі оподаткування і бути платником 3 групи з ІІ кварталу 2018 року (після закінчення чотирьох послідовних кварталів), зазначає, що способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку, яке контролюючим органом не виносилось.

Окрім того, позивач сама перейшла з 2 на 3 групу платника єдиного податку, подавши відповідну заяву, відтак контролюючий орган був проінформований про види діяльності, які вона здійснює та жодних зауважень до таких видів діяльності не було.

Також не погоджується із висновками відповідача про заниження суми чистого оподаткованого доходу за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року в сумі 46868,15 грн та за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року у розмірі 20559,21 грн, оскільки вона перебувала на спрощеній системі оподаткування, а не на загальній.

Щодо несвоєчасного подання звітів з єдиного соціального внеску вказує, що це податковий орган в даному випадку проявив бездіяльність, оскільки не здійснював належного контролю за їх поданням.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву від 21 червня 2022 року представник ГУ ДПС у Волинській області позовних вимог не визнав та повідомив, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 24 листопада 2021 року №3439 проведено документальну позапланову виїзну перевірку за період перебування ОСОБА_1 в статусі фізичної особи-підприємця, за результатами якої складено акт від 08 грудня 2021 року №10417/03-20-07-09/ НОМЕР_1 .

Вказує, що ПК України та нормативно-правовими актами з питань проведення документальних перевірок органами ДПС не встановлено терміну щодо призначення документальної перевірки у разі внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

ОСОБА_1 26 листопада 2021 року було надано копію наказу про проведення перевірки від 24 листопада 2021 року №3439, пред`явлено направлення на перевірку та у зв`язку із відсутністю офісного приміщення остання написала заяву щодо проведення перевірки у приміщені податкового органу.

Перевіркою встановлено несвоєчасне подання звітів за 2016-2018 роки, чим порушено пункт 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI.

Окрім того, підприємець в період з 01 січня 2017 року надавала послуги по перевезенню працівників та матеріальних цінностей ТзОВ «Хан-Електробау Україна», перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (в період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року - 2 група єдиного податку та в період з 01 липня 2017 року по 23 січня 2020 року - 3 група єдиного податку).

Тобто, позивачем відповідно до пункту 291.4 статті 291 ПК України у І кварталі 2017 року порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування та враховуючи норми пункту 299.11 статті 299 ПК України вона мала право перебувати на спрощеній системі оподаткування і бути платником єдиного податку 3 групи з ІІ кварталу 2018 року (після закінчення чотирьох послідовних кварталів).

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум єдиного внеску нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22% встановлено заниження суми єдиного внеску за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 10310,99 грн та за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року у розмірі 4523,03 грн, чим порушено абзац перший пункту 2 частини першої статті 7 та частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI.

З наведених підстав представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 66-70).

На адресу суду 27 червня 2022 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наголошує, що позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування на 2 групі платників податку з 01 червня 2016 року та здійснювала такі види діяльності: 49.39 - інший пасажирський наземний транспорт, 49.31 - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення та, на його думку, відповідач повинен був повідомити підприємця про негативні наслідки, які можуть виникнути, а з 01 липня 2017 року позивач самостійно перейшла на 3 групу платника єдиного податку (арк. спр. 84-86).

Представник ГУ ДПС у Волинській області у запереченні від 05 липня 2022 року додатково зазначає, що позивач знаходилася на спрощеній системі оподаткування, тому надавати послуги платникам податків, що перебувають на загальній системі оподаткування не мала права.

У разі порушення умов перебування на 3 групі єдиного податку, передбачених підпунктом 291.4 пункту 291.4 статті 291 ПК України перейти на сплату інших податків і зборів з першого числа місяця, що настає за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність. Такий порядок переходу вважається відмовою від спрощеної системи оподаткування. При цьому, для відмови суб`єкту господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) слід подати до контролюючого органу відповідну заяву; до отриманого доходу за договором надання послуг юридичній особі застосувати ставку єдиного податку в розмірі 15%; відобразити в квартальній податковій декларації наростаючим підсумком окремо такі доходи; подати декларацію за податковий (звітний) квартал, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, з наростаючим підсумком з початку року протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Якщо фізична особа-підприємець не виконала перелічені вище вимоги ПК України та не перейшла на сплату інших податків і зборів, то анулювання реєстрації платника єдиного податку другої групи проводиться за рішенням контролюючого органу на підставі акта перевірки з першого числа місяця, що настає за кварталом, у якому допущено таке порушення. В результаті всі доходи, отримані після дати анулювання реєстрації платника єдиного податку, оподатковуватимуться на загальних підставах.

У зв`язку із порушенням позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування у І кварталі 2017 року доходи, отримані на протязі періоду з 01 липня 2017 року по 31 березня 2018 року, визначені на підставі банківських виписок відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України підлягають оподаткуванню іншими податками і зборами відповідно до статті 177 ПК України (арк. спр. 99-100).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 62).

Щодо клопотання представника податкового органу, викладеного у відзиві на позовну заяву про розгляд справи за участі сторін суд зазначає наступне.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Нормами частини четвертої статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Відповідно до частини шостої статті 262 КАС України, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, законодавець передав вирішення питання щодо виклику учасників справи для надання пояснень у справі на розсуд суду, а останній, відповідно, задовольняє таке клопотання за умови, якщо є необхідність заслухати такі пояснення.

Враховуючи, що справа є незначної складності та для її вирішення є всі письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання та розгляд даного спору проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Інших заяв по суті справи передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 10 травня 2016 року була зареєстрована як фізична особа підприємець, номер запису: 0013324, із видами діяльності: 47.82 роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; 49.39 інший пасажирський наземний транспорт та припинила свою діяльність 22 січня 2020 року, номер запису 2013324, підстава: припинення ФОП за її рішенням (арк. спр. 53) (арк. спр. 19 зворот., 102-103).

Згідно із витягами з реєстру платників єдиного податку від 19 травня 2016 року та від 25 липня 2017 року позивач з 01 червня 2016 року була платником єдиного податку 2 групи та з 01 липня 2017 року 3 групи (арк. спр. 52).

На підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24 листопада 2021 року №3439 відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 із врахування абзацу 1 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, вимог Закону №2464-VI та у зв`язку із внесенням запису до ЄДР щодо припинення платника податків - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 23 січня 2020 року, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10 травня 2016 року по 23 січня 2020 року.

У зв`язку із відсутністю офісного приміщення позивач написала заяву щодо проведення перевірки у приміщені податкового органу.

За наслідками перевірки складено акт від 08 грудня 2021 року №10417/03-20-07-09/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення:

- пункту 291.4 статті 291 ПК України в частині порушення умов перебування на спрощеній системі (єдиний податок 2 групи) у І кварталі 2017 року;

- пункту 293.4 статті 293 ПК України, у результаті чого визначено занижено податкове зобов`язання зі сплати єдиного податку за 1 квартал 2017 року у сумі 5044,50 грн;

- пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 та пункту 296.7 статті 296 ПК України в частині не вірного відображення отриманого доходу у податковій декларації платника єдиного податку, що призвело до заниження податкового зобов`язання із сплати єдиного податку за І квартал 2020 року у сумі 162,00 грн;

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1 статті 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України у результаті чого визначено заниження суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, у сумі 19331,35 грн, у тому числі за звітні (податкові) періоди: за 2017 рік у сумі 13620,27 грн та за 2018 рік у сумі 5711,08 грн;

- підпунктів 1.2, 1.3, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, у результаті чого визначено заниження суми податкових зобов`язань по військовому збору від здійснення діяльності за період, що перевірявся, у сумі 1610,94 грн, у тому числі за звітні (податкові) періоди: за 2017 рік у сумі 1135,02 грн та за 2018 рік у сумі 475,92 грн.

- абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7 та частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI, у результаті чого визначено заниження сум єдиного внеску за період, що перевірявся, у сумі 14834,02 грн у тому числі за звітні (податкові) періоди: 2017рік - у сумі 10310,99 грн, 2018рік - у сумі 4523,03 грн;

- пункту 177.1 статті 177 та підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України в частині несвоєчасного неподання декларації про майновий стан та доходи за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року та 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року;

- абзацу другого пункту 294.1 статті 294, пункту 296.3 статті 296 та підпункту 49.18.2 пункту 49.18. статті 49 ПК України в частині несвоєчасного подання податкової декларації платника єдиного податку третьої групи до контролюючого органу за 1 квартал 2020 року;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI в частині несвоєчасного подання Звітів про суму нарахованого єдиного внеску за 2016- 2018 роки;

- пункту 63.3 статті 63 ПК України в частині неподання повідомлення про об`єкт оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через проводиться діяльність, за формою №20-ОПП.

- статей 21, 24 Кодексу законів про працю України в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказам чи розпорядженням.

Не погоджуючись із висновками перевірки, позивач подала до контролюючого органу заперечення від 22 грудня 2021 року (арк. спр. 30-32), однак ГУ ДПС у Волинській області листом від 11 січня 2022 року №125/12/03-20-07-09-19 повідомило, що висновки акту відповідають законодавству та підстави для задоволення вимог, викладених в запереченні відсутні (арк. спр. 33-34).

На підставі акту ГУ ДПС у Волинській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №Ф-000203070, якою збільшено суму єдиного внеску на 14834,02 грн (арк. спр. 35) та два рішення від 18 січня 2022 року №, № про застосування штрафних санкцій (арк. спр. 31 зворот.).

ОСОБА_1 оскаржила їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 07 лютого 2022 року до ДПС України (арк. спр. 45-48), однак рішенням ДПС України від 05 травня 2020 року №2854/Л/99-00-06-02-01-09 скаргу залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №Ф-000203070 та рішення від 18 січня 2022 року №, № про застосування штрафних санкцій - без змін (арк. спр. 49-51).

Позивач не погоджується із прийнятими контролюючим органом вимогою та рішеннями і за захистом своїх порушених прав звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом установлено, що на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24 листопада 2021 року №3439 відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1, пункту 75.1 статті, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 із врахування абзацу 1 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, вимог Закону №2464-VI та у зв`язку із внесенням запису до ЄДР щодо припинення платника податків - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 23 січня 2020 року, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10 травня 2016 року по 23 січня 2020 року.

Пунктом 78.4. статті 78.4 ПК України передбачено, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем копію наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24 листопада 2021 року №3439 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки» особисто було вручено 26 листопада 2021 року разом із направленням на перевірку від 25 листопада 2021 року №3743.

Перевірку проведено за місцезнаходження податкового органу в приміщенні Нововолинської ДПІ ГУ ДПС у Волинській області ( заява ОСОБА_1 від 26 листопада 2021 року) (арк. спр. 19). Факт проведення перевірки позивач не заперечувала, тобто допустила посадових осіб до її проведення.

Щодо протиправності підстав для проведення перевірки Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У розглядуваному випадку оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді винесення рішень у платника податків є право посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки разом із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства.

Як убачається із матеріалів справи, в основу проведення перевірки ОСОБА_1 покладено підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, відповідно до якого документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Письмовими матеріалами підтверджено, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 січня 2020 року, з огляду на що позивач вказує, що проведення перевірки на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області №3439 від 24 листопада 2021 року є незаконним.

З приводу таких доводів суд зазначає наступне.

Згідно із підпунктом 1 пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за №1562/20300 (далі - Порядок №1588) підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки. Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Нормами підпункту 4 пункту 11.18 Порядку №1588 визначено, що державна реєстрація припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Такі ж норми передбачені пунктом 65.10 статті 65 ПК України.

Відповідно до підпункт 6 пункту 11.18 Порядку №1588 після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Таким чином, положення Порядку №1588 свідчать про те, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час здійснення підприємницької діяльності. Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності і така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період.

Аналогічний підхід викладено у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2021 року у справі № 480/2004/19, від 04 листопада 2021 року у справі №320/1375/19.

Крім вищенаведених постанов, Верховний Суд в постановах від 12 лютого 2019 року у справі №817/429/16 та від 07 лютого 2019 року по справі №825/1028/17 зазначив, що державна реєстрація припинення підприємницької не змінює строків, порядків виконання зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької та застосування санкцій за їх невиконання. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

У випадку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, правовідносини щодо оскарження податкових повідомлень-рішень не є припиненими, тим більше такі правовідносин передбачають правонаступництво - після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Відносно доводів позивача про те, що перевірка проводилася майже через два роки після припинення її підприємницької діяльності, суд зауважує, що предметом розгляду даної справи є виключно вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, якими визначено зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

На думку суду, ГУ ДПС у Волинській області у межах наданих ПК України повноважень була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача, тобто правомірно до діючих норм ПК України і як наслідок її проведення винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №0-000203070 та рішення від 18 січня 2022 року №, № про застосування штрафних санкцій.

Щодо самих порушень встановлених перевіркою суд зазначає наступне.

В період з 01 липня 2017 року по 23 січня 2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 обрала відповідно до глави 1 розділу XIV Кодексу спрощену систему оподаткування, обліку та звітності і здійснювала діяльність із застосуванням ставки єдиного податку в період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року - встановленої платникам єдиного податку другої групи та сплачувала до бюджету єдиний податок у розмірі 20% від розміру мінімальної заробітної плати , а в період з 01 липня 2017 року по 23 січня 2020 року встановленої платникам єдиного податку третьої групи та сплачувала до бюджету єдиний податок у розмірі 5% від доходу.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV ПК України «Спеціальні податкові режими».

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно із пунктом 291.4 статті 291 ПК України серед суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, зокрема виділяють:

другу групу - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

третю групу - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Зазначені норми права були застосовані та перевірені податковим органом з питань щодо отримання доходу підприємцем від здійснення видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування та було встановлено, що відповідно до договорів надання послуг б/н від 16 травня 2016 року, від 01 січня 2018 року, від 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «Хан-Електробау Україна» позивач мала зобов`язання надати послуги по перевезенню працівників та матеріальних цінностей товариству.

Згідно із абзацом 9 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Відповідно до пункту 293.4 статті 293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків: до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу; до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи; до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі; до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування; до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.

Для встановлення порушення платником єдиного податку положень абзацу 9 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України податковий орган має довести, що такий платник здійснює таку діяльність, яка унеможливлює перебування останнього на спрощеній системі оподаткування.

З аналізу наведеного вбачається, що обов`язковою умовою для виникнення у платника податку обов`язку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, є здійснення платником другої групи діяльності, яка виходить за межі надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що суб`єкт господарювання в період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року надавала такі послуги згідно договорів б/н від 16 травня 2016 року, від 01 січня 2018 року, від 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року та при аналізі наданих банківських виписок, актів звірок з контрагентом, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та відомостей з Бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України за період 01 січня 2017 року - 30 червня 2017 року було встановлено, що від надання послуг по перевезенню працівників та матеріальних цінностей ТзОВ «Хан-Електробау Україна» отримано дохід у сумі 74190,00 грн.

Відтак, ОСОБА_2 порушила пункт 291.4 статті 291 ПК України, оскільки мала взаємовідносини з юридичними особами.

За таких обставин позивач була зобов`язана перейти на сплату інших податків і зборів та мала право перейти на спрощену систему оподаткування і бути платником єдиного податку 3 групи тільки з ІІ кварталу 2018 року (після закінчення чотирьох послідовних кварталів).

У результаті допущених порушень податкового законодавства перевіркою достовірності відображення у звітності сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22% встановлено заниження суми єдиного внеску за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 10310,99 грн та за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року у розмірі 4523, 03 грн, чим порушено абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 та частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VІ.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Нормами частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VІ передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно із частинами другою-третьою статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок

Нормами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 ПК України та є виконавчим документом.

Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція №449), яка визначає порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI та визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами.

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до пункту розділу VI Інструкції №449 податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Нормами пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI визначено, що за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки в ході перевірки встановлено заниження оподатковуваного (чистого) доходу за 2017 рік в сумі 75668,15 грн та за 2018 рік в сумі 31728,21 грн, що відповідно призвело до заниження єдиного внеску в сумі 14834,02 грн, тому суд дійшов висновку про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №Ф-000203070, якою збільшено суму єдиного внеску на 14834,02 грн та рішення від 18 січня 2022 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 5481,31 грн є правомірними.

Окрім того, перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску встановлено несвоєчасне подання позивачем звітів за 2016 2018 роки до Нововолинської ДПІ ГУ ДПС у Волинськім області, чим порушено пункт 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI.

Відповідно до пункту 300.1 статті 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Нормами пункту 4 частини другої статті 6 Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені ПК України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 11 частини сьомої статті 25 Закону №2464-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, податковим органом здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Письмовими матеріалами підтверджено, зокрема, розрахунком штрафних санкцій, що звіти про суми нарахованого єдиного внеску за 2016-2018 роки із граничним строком подання до 09 лютого 2017 року, 09 лютого 2018 року та 09 лютого 2019 року були фактично подані 25 листопада 2021 року (арк. спр. 43 зворот.)

Письмових пояснень щодо встановленого порушення чи доказів в його спростування позивачем суду не надано.

З огляду на вказане, відповідач правомірно застосував до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 510,00 грн на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI (арк. спр. 31 зворот.).

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Відповідно до частини першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі встановлених обставин справи і норм права, які діяли на момент виникнення правовідносин між позивачем і суб`єктом владних повноважень та враховуючи факт ненадання позивачем первинних документів чи письмових доказів в спростування виявлених відповідачем порушень щодо заниження сум єдиного внеску в сумі 14834,02 грн у тому числі за звітні (податкові) періоди: 2017 рік - у сумі 10310,99 грн., 2018рік - у сумі 4523,03 грн та несвоєчасного подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску за 2016 2018 роки , суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №0-000203070 та рішення від 18 січня 2022 року №, № про застосування штрафних санкцій є правомірними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 257, 260, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18 січня 2022 року №Ф-000203070, рішення від 18 січня 2022 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та від 18 січня 2022 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 04 серпня 2022 року.