Справа № 280/3224/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 серпня 2022 року (15 год. 25 хв.)Справа № 280/3224/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Чернової Ж.М.,

помічника судді, яка за дорученням судді виконує обов`язки секретаря судового засідання - Півоварової В.П.,

за участю: представника позивача - Гребнєва І.І.,

представника відповідача 1 - Дяченка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4), 450 військового госпіталя Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Військово-медичний клінічний центр Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Командування Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4) (далі - відповідач 1), 450 військового госпіталя Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2) (далі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Військово-медичний клінічний центр Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3) (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №58 від 01.05.2022;

поновити позивача на посаді начальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2);

стягнути з Командування Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4) на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.;

стягнути з 450 військового госпіталю Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2) на користь позивача різницю невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за весь період, протягом якого позивач мав право на нього.

Ухвалою суду від 24.05.2022 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 23.06.2022.

23.06.2022 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання до 06.07.2022.

06.07.2022 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 21.07.2022.

Ухвалою суду від 11.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника Командування Медичних сил Збройних Сил України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

21.07.2022 закрито підготовче провадження та розпочато судовий розгляд справи по суті, в судовому засіданні оголошено перерву до 02.08.2022.

В судовому засіданні 02.08.2022 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

В судовому засіданні 02.08.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 01.05.2017 проходить службу за контрактом «Про проходження громадянином України Військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу». Наказом (по особовому складу) командувача Медичних сил Збройних Сил України № 106 від 24.12.2021 позивача призначено начальником 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2). Наказом тимчасово виконуючого обов`язки військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 58 від 01.05.2022, позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командувача Медичних сил Збройних Сил України. Позивач вважає, що його увільнення відбулось незаконно, без будь-яких правових підстав, оскільки жодної підстави передбаченої п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, нe існує. Також, позивач зазначає, що в результаті незаконного увільнення зазнав сильне емоційне потрясіння та глибокі душевні страждання. З моменту увільнення позивач постійно знаходиться у стресі. Розуміння того, що у воєнний час військова частина та особовий склад фактично залишилися без керівника викликало відчуття тривоги, безпорадності та роздратованості. Ці обставини призвели до погіршення стану його здоров`я та госпіталізації. Окремо звертав увагу на те, що правова невизначеність увільнення позивача та утиск трудового колективу військової частини НОМЕР_2 створюють додаткові моральні страждання для самого позивача. Зазначає, що трудовий колектив з даного приводу вже неодноразово висловлював свою позицію з цього питання, вимагав скасування неправомірного увільнення позивача та недопущення здійснення тиску на колектив. Підтвердженням цього є численні публікації у засобах масової інформації, колективні звернення, заяви тощо. Крім того, позивач вважає, що незаконне увільнення начальника госпіталю у воєнний час, ще і на прифронтовій зоні підриває налагоджену роботу всього госпіталю, що вкрай негативно впливає на злагодженість роботи оборонного механізму нашої держави. В судовому засіданні, представник позивача зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди не має істотного значення для позивача, принциповим для нього є задоволення цієї вимоги у будь-якому розмірі на розсуд суду. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 на користь позивача різниці невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за весь період, протягом якого позивач мав право на нього, представник позивача в судовому засіданні не наполягав на задоволенні позовних вимог в цій частині. Також, в судовому засіданні представник позивача повідомив про те, що до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано позовну заяву ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого наказом командира військової частини НОМЕР_3 №86 від 27.05.2022, та позовну заяву ОСОБА_1 до Командування Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4), командира військової частини НОМЕР_4 генерала-майора медичної служби ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військово-медичний клінічний центр Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого наказом командира військової частини НОМЕР_4 №39 від 21.06.2022. З підстав викладених у позовній заяві та у наданих під час розгляду справи поясненнях, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, зазначив, що вiдповiдно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 01.05.2022 №58 позивач був тимчасово виведений у розпорядження командувача Медичних сил Збройних Сил України у вiдповiдностi до вимог, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», повноважень Головнокомандувача Законом України, положення про проходження громадянами України вiйськової служби у Збройних Силах України та в порядку виконання плану переміщення військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України від 29.04.2022 №321/кц/3625. Зазначає, що вiдповiдно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 21.09.2020 №145/ДСК "Про затвердження Положення про Командування Медичних сил Збройних Сил України", де частиною 1 пункту 8 визначено, що командувач Медичних сил має начальника штабу - заступника командувача та заступника, якi призначаються і звільняються з посад у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 4 пункту 8 Положення визначено, що у разі відсутності командувача Медичних сил його обов`язки виконує один із заступників або з керівників структурних підрозділів Командування Медичних сил. Таким чином, заступник командувача в повній мірі мав повноваження та право на видання даного наказу, так як він здійснював тимчасове виконання обов`язків командувача Медичних сил Збройних Сил України. Вказує, що причини увільнення від займаної посади позивача безпосередньо пов`язані із неналежним виконанням ним службових обов`язків та його морально-діловими якостями, якi є важливим аспектом для зайняття посад керівного складу під час дії воєнного стану, та виявлення зневаги до вищого керівництва Командування Медичних сил Збройних Сил України. Так, виконуючи свої функціональні обов`язки, позивач допустив низку порушень, що в свою чергу разом з вищевикладеними обставинами та не дотриманням вимог зазначеного Кодексу, і поставили під питання його подальше проходження вiйськової служби на данiй посадi. Також, представник відповідача 1 звертав увагу, що вiдповiдно до окремого розпорядження №01-510-15-1311 вiд 21.04.2022, комiсiєю військової частини працівниками Військової служби правопорядку Збройних Сил України, НОМЕР_3, Управлінням з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України та 3 відділом 5 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України у період з 22.04.2022 по 20.02.2022 було проведене службове розслідування причин та обставин несанкціонованого поширення у відкритих джерелах службової інформації у військовій частині НОМЕР_2 (450 військовий госпіталь м.Запоріжжя). За результатами службового розслідування були встановлені факти порушення законодавства України та інших нормативно-правових актів, в частині перебування (допуску та території військової частини НОМЕР_2 представників іноземних засобiв масової інформації) без отримання відповідного погодження (дозволу) з вищим штабом (керівництвом), відеоматеріали яких у подальшому (не встановленими особами) розміщувалися в соціальній мережі Facebook на вище вказаній сторінці, що призвело до порушення позивачем вимог абз. 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині непорушного додержання законів України, статті 16 цього ж статуту, в частині виконання службових обов`язків доручених йому за посадою, статей 58, 59 цього ж статуту, в частині встановлення у вiйськовій частині, на кораблі (у підрозділі) такого внутрiшнього порядку, який би гарантував неухильне виконання вимог законів України, вимог наказів Мiнiстерства оборони України вiд 14.06.2012 № 399, вимог п. 714-731 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 «Про затвердження порядку організації та забезпечення режиму секретностi в державних органах місцевого самоврядування на підприємствах, в установах і організаціях», телеграми командира військової частини НОМЕР_3 вiд 18.03.2022 №510/17/1579. На підставі вищевикладеного, за порушення вимог абз. 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивача було притягнуто до дисциплінарної вiдповiдальності наказом командира військової частини НОМЕР_4 вiд 21.06.2022. Через зазначену вище інформацію та згiдно затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України Плану переміщення військовослужбовців Збройних Сил України від 29.04.2022 №321/кц/3625, керівництвом Командування медичних сил Збройних Сил України було прийняте таке рішення та видано наказ №58 від 01.05.2022, який повною мірою вiдповiдає вимогам законодавства. Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 10000,00 грн, відповідач 1 зазначив наступне. Позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди, а надані до суду докази в якості виписки із медичної карти є не належним та не достатнім доказом, який би підтверджував настання таких наслідків прийнятим рішенням Командування. З урахуванням викладеного, відповідач 1 вважає, що дії керівництва Командування Медичних сил Збройних Сил України щодо видання наказу №58 є законними, а наказ таким, що відповідає вимогам законодавства. Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позовні вимоги в частині стягнення різниці невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за весь період є безпідставними та необґрунтованими. Зазначено, що рішенням про увільнення позивача було прийнято тимчасово виконуючим обов`язки командира військовою частиною НОМЕР_4 полковником медичної служби ОСОБА_4. Згідно витягу з наказу командира частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.05.2022 №93 у червні місяці було здійснено виплату додаткової винагороди за квітень в розмірі 30000,00 грн, грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових потреб за 2022 рік. 10.06.2022 було отримано Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) №132 від 01.06.2022. Станом на 15.06.2022 очікують підтвердження у виді витягів із наказів від військової частини НОМЕР_3, щодо виплати підйомної допомоги, премії за травень 2022 року, та додаткова винагорода за травень 2022 року. Щодо стягнення різниці невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за весь період, то позивачу безпосередньо з позовною заявою потрібно було звернутися до військової частини НОМЕР_3. Представник відповідача 2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Станом на час розгляду справи від третьої особи пояснення по суті позовної заяви до суду не надійшли.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідачів, розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що 01.05.2017 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено контракт «Про проходження громадянином України Військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу» відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Наказом (по особовому складу) командувача Медичних сил Збройних Сил України №106 від 24.12.2021 відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України призначено підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника відділу військової медицини оперативно-медичного управління Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок), начальником 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2).

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 5 від 10.01.2022 вирішено вважати, що підполковник медичної служби ОСОБА_1 здав справу та посаду 10.01.2022 та вибув 11.01.2022 до нового міста служби - Військова частина НОМЕР_2 м.Запоріжжя.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 8 від 14.01.2022, підполковника медичної служби ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що 14.01.2022 справи та посаду командира військової частини НОМЕР_2 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської дальності) від 22.04.2022 №73, наказано провести службове розслідування щодо несанкціонованого поширення у відкритих джерелах службової інформації у військовій частині НОМЕР_2.

Актом службового розслідування щодо несанкціонованого поширення у відкритих джерелах службової інформації у військовій частині НОМЕР_2 запропоновано: 1. Службове розслідування вважати завершеним. 2. За порушення вимог абзацу 2 статті 11, статей 16, 58, 59 Статуту внутрiшньої служби Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Інструкції про порядок допуску журналістів, працівників засобів масової інформації на об`єкти Мiнiстерства оборони Украпни" від 14.06.2012 №399; вимог п. 714-731 Постанови Кабінету Міністрів України 18.12.2013 № 939 (зі змінами) «Про затвердження порядку організації забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях»; телеграми командира військової частини НОМЕР_3 від 18.03.2022 №510/17/1579, на командира військової частини НОМЕР_2 підполковника медичної служби ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення догана.

Суд звертає увагу, що неможливо встановити дату вищезазначеного акту службового розслідування, з огляду на відсутність дати його складання/ дати підписання головою комісії, членами комісії (а.с. 140-150).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 21.06.2022 №39 про результати службового розслідування, наказано за порушення вимог статей 19, 65, 68 Конституції України, абзацу 2 статті 11, статей 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог наказу Міністерствa oбopoни України "Про затвердження Інструкції про порядок допуску журналістів, працівників засобів масової iнформацiї на об`єкти Міністерства оборони України" від 14 червня 2012 року № 399, вимог пунктів 714-731 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 (зі змiнами) "Про затвердження порядку органiзацiї та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на пiдприємствах, в установах i органiзацiях", вимог окремого доручення командира військової частини НОМЕР_4 від 08 квітня 2022 року № 510/15/1918, начальнику відділу військової медицини оперативно-медичного управлiння Військової частини НОМЕР_8 підполковнику медичної служби ОСОБА_1, під час виконання ним обов`язкiв командира військової частини НОМЕР_2, оголошено сувору догану.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 58 від 01.05.2022: «…2. Вiдповiдно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та плану переміщення вiйськовослужбовців Збройних Сил України затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України від 29.04.2022 №321/кц/3625, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , началальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України УВІЛЬНИТИ від займаної посади і ЗАРАХУВАТИ у розпорядження командувача Медичних сил Збройних Сил України та утримувати у списках особового складу Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України.».

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття наказу, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша).

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України (частина друга).

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (частина третя).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта).

Частиною першою статті 3 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України, "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом абз. 2 п. 2 ч. 9 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Співвідношення чисельності офіцерського складу за військовими званнями та граничні строки перебування осіб офіцерського складу на посадах у Збройних Силах України та інших військових формуваннях встановлюються відповідно Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абз.1 та 2 п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пп.1 п.81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

За змістом пункту 116 Положення № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;

2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини А0515;

3) пониження у посаді в порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення або призначення на нижчу посаду на підставі висновку атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду;

4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;

5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів;

6) повернення військовослужбовців, які були направлені за кордон для проходження військової служби або навчання, - у разі неможливості призначення на посаду;

7) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу;

8) скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби;

9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;

10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;

11) якщо в особливий період випускники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти після завершення навчання не можуть бути безпосередньо призначені на посади;

11-1) офіцери запасу, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, - до призначення на посади;

11-2) припинення повноважень Міністра оборони України, на посаду патронатної служби якого був призначений військовослужбовець, - у разі неможливості призначення на посаду;

11-3) перебування з близькими особами у прямому підпорядкуванні, якщо протягом місяця з моменту виникнення таких обставин неможливо призначити на посаду, що виключає пряме підпорядкування;

12) навчання військовослужбовців за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування - до закінчення навчання;

12-1) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;

13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання;

14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;

15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;

16) перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками) - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення №1153/2008 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі - Інструкція №170).

Відповідно до пункту 1.2. розділу I Інструкції №170, застосування вимог Положення до громадян України здійснюється рішенням посадових осіб, яким надано таке право Положенням.

У разі тимчасової відсутності зазначених посадових осіб рішення з питань проходження військової служби приймається особами, на яких відповідно до письмового наказу покладене тимчасове виконання обов`язків за цими посадами.

Відповідно до абзаців 2, 3 та 7 пункту 4.16 розділу IV Інструкції №170, зарахування військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням таких особливостей:

- звільнення з посади і зарахування в розпорядження проводяться за підставами, визначеними пунктом 116 Положення, наказом посадової особи, до номенклатури призначення якої належить посада військовослужбовця, або наказом прямого командира (начальника) цієї посадової особи;

- зарахування проводиться в розпорядження посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання дальшого службового використання військовослужбовця, або, в разі неможливості вирішення цього питання, у розпорядження прямого командира (начальника);

- звільнення з посад і зарахування військовослужбовців у випадку, визначеному підпунктом 1 пункту 116 Положення, проводяться в розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посади, з дня закінчення встановленого строку проведення організаційно-штатних заходів, крім випадку, визначеного пунктом 256 Положення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до пункту 2 параграфу 2 спірного у даній справі наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 58 від 01.05.2022, підставою для увільнення позивача від займаної посади, є: «...Відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та плану переміщення військовослужбовців Збройних Силах України затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України від 29.04.2022 № 321/кц/3625, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України УВІЛЬНИТИ від займаної посади і ЗАРАХУВАТИ у розпорядження командувача Медичних сил Збройних Сил України та утримувати у списках особового складу Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України.».

Спірний наказ не містить в собі жодних визначених пп. 1-16 п. 116 Положення №1153/2008 підстав для увільнення позивача з посади і зарахування його в розпорядження.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Зазначена позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також, у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Як встановлено під час розгляду справи, визначені пп. 1-16 пункту 116 Положення №1153/2008 обставини були відсутні у спірних правовідносинах, доказів протилежного відповідачем суду не надано та останнім не спростовано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що увільнення позивача відбулось без правових підстав, а посилання в наказі №58 від 01.05.2022 на п.116 Положення було формальним.

Під час розгляду справи, відповідачем не надано доказів того, що станом на момент виникнення спірних правовідносин були наявні визначені законодавством підстави для увільнення позивача з посади.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність пункту 2 параграфу 2 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 58 від 01.05.2022, у зв`язку з чим останній підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Скасування пункту 2 параграфу 2 оскарженого наказу має наслідком поновлення позивача на військовій службі та посаді, яку він займав до реалізації указаного наказу.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 232 Положення №1153/2008 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Таким чином, оскільки відповідно до наказу № 58 від 01.05.2022 позивача увільнено від займаної посади, та з огляду на те, що наказ № 58 від 01.05.2022 не містить дати з якої позивача зараховано у розпорядження командувача Медичних сил Збройних Сил України, останній підлягає поновленню на посаді начальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2), з 02.05.2022.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді, як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, позовна вимога про поновлення позивача підлягає задоволенню, шляхом поновлення підполковника медичної служби ОСОБА_1 на посаді начальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2), з 02.05.2022.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. На виконання зазначеного припису рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Суд звертає увагу, що предметом спору в даній справі є правомірність прийняття наказу №58 від 01.05.2022. Судом надається правова оцінка щодо самої процедури прийняття наказу.

Таким чином, з`ясування таких обставин як те, що причини увільнення від займаної посади позивача безпосередньо пов`язані із неналежним виконанням ним службових обов`язків. Зокрема, посилання на те, що за результатами службового розслідування були встановлені факти порушення законодавства України та інших нормативно-правових актів, в частині перебування (допуску та території військової частини НОМЕР_2 представників іноземних засобiв масової інформації) без отримання відповідного погодження (дозволу) з вищим штабом (керівництвом), у зв`язку з чим позивача було притягнуто до дисциплінарної вiдповiдальності наказом командира військової частини НОМЕР_4 вiд 21.06.2022 №39, виходять за межі доказування у даній справі.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (наказ командира військової частини НОМЕР_4 вiд 21.06.2022 №39) відбулось вже після увільнення ОСОБА_1 (пункт 2 параграфу 2 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 58 від 01.05.2022), а акт службового розслідування не містить дати складання/ дати підписання головою комісії, членами комісії.

Суд зазначає, що питання правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_4 №39 від 21.06.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_3 №86 від 27.05.2022 є предметом оскарження по справам Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/10838/22, №160/10841/22.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 1 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Чинним законодавством визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 у справі № 815/7401/16.

Суд зауважує, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідним є наявність у діях відповідача певного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, на думку суду, допустимих та достатніх доказів того, що саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача вплинули на стан здоров`я позивача, спричинили погіршення його стану, зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано. Самого лише посилання на їх протиправність недостатньо для прийняття рішення про відшкодування моральної шкоди.

Суд погоджується, що таке рішення відповідача 1 могло викликати негативні емоції у позивача. Водночас суд зауважує, що позивачем не надано суду достатніх доказів, що такі емоції спричинили розлад здоров`я, на підтвердження причинного зв`язку моральної шкоди із діями заподіювача шкоди.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду суд вважає, що мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідає принципам та завданням Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, позивач зазначив у позовній заяві, що «…Трудовий колектив з даного приводу вже неодноразово висловлював свою позицію з цього питання, вимагав скасування неправомірного звільнення Позивача та недопущення здійснення тиску на колектив. Підтвердження цього є численні публікації у засобах масової інформації, колективнi звернення, заява тощо…», «…Після отримання інформації про звільнення Позивача особовий склад вiйськової частини НОМЕР_2 вже публічно висловив свою позицію щодо недопустимостi зміни керівника у воєнний час..», що, на думку суду, свідчить не про «знищення репутації позивача», а навпаки, про підтримку та небайдужість трудового колективу та громадськості.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Суд звертає увагу, що в нашій країні йде війна, усі ресурси максимально йдуть на оборону країни. Дефіцит державного бюджету просто величезний, на теперешній час здійснюється значне скорочення бюджетних видатків у всіх сферах окрім оборони, тому суд вважає недоречним на теперешній час звертатися з вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Командування Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4) (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_5), 450 військового госпіталя Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Військово-медичний клінічний центр Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3) (АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ НОМЕР_7) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункту 2 параграфу § 2 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 58 від 01.05.2022.

Поновити підполковника медичної служби ОСОБА_1 на посаді начальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2), з 02.05.2022.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення підполковника медичної служби ОСОБА_1 на посаді начальника 450 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2), з 02.05.2022.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.08.2022.

Суддя Ж.М. Чернова