Справа № 640/14731/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 640/14731/21

адміністративне провадження № К/990/18275/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Сергій Григорович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 640/14731/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Національне антикорупційне бюро України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

27 травня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Бойка Сергія Григоровича (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо внесення відомостей про ОСОБА_1 , а саме: "З 26 березня 2021 року розшукується Національним антикорупційним бюро України. Розшукова справа №0000531 від 06 червня 2017 року" до персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України видалити інформацію про ОСОБА_1 , розміщену на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України у вкладці "Розшукові обліки МВС", розділі "Особи, які переховуються від органів влади" за посиланням: https://wanted.mvs.gov.ua/searchperson/details/?id=.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокатом Бойко Сергієм Григоровичем, що діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Бойка Сергія Григоровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у справі № 640/14731/21, а провадження у справі № 640/14731/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Національне антикорупційне бюро України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії закрито на підставі частини третьої статті 319 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Сергій Григорович, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник підставами касаційного оскарження вказує пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 червня 2021 року у справі №640/31193/20, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 440/3831/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 9901/153/20.

При цьому, на обґрунтування вказаної підстави скаржником процитовано лише витяги з цих постанов.

Суд касаційної інстанції зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Так, у цій справі спірні правовідносини виникли в межах кримінального провадження № 0000531 від 06 березня 2017 року, в якому ОСОБА_1 є підозрюваним. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, постановою детектива Національного антикорупційного бюро України від 26 березня 2021 року оголошено в розшук ОСОБА_1 . 26 березня 2021 року постанова про оголошення ОСОБА_1 у розшук та особова картка направлена Національним бюро для організації її виконання до МВС. Міністерство внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вчинило дії щодо виконання постанови від 26 березня 2021 року, прийнятої в межах вказаного кримінального провадження, щодо оголошення в розшук ОСОБА_1 .

Натомість у справі № 640/31193/20 Верховним Судом було переглянуто ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за правилами адмінстративного судовичнства, яка залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, де спірні правовідносини виникли щодо дій Національної поліції України, які не призвели до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вирішуючи питання підсудності цього спору, Верховний Суд зазначив, що саме цей факт ставить під сумнів можливость безпосереднього та оперативного вирішення позову за правилами саме кримінального судочинства.

Зокрема, за висновком Верховного Суду, якщо внаслідок проведення оперативно-розшукових дій не було подальшої реєстрації кримінального провадження та набуття скаржником відповідного процесуального статусу, оскарження цих дій у кримінальному судочинстві видається неефективним та ілюзорним способом правового захисту. Позаяк без початку досудового розслідування така процедура оскарження не буде ні доступною, ні здатною привести до безпосереднього та оперативного вирішення вимог скаржника.

У справі № 440/3831/18, яка стосувалася предметної підсудності спору з приводу оскарження обвинуваченим дій щодо незабезпечення умов його перевезення з установи виконання покарання до місцевого суду для участі у судових засіданнях та у зворотному напрямі, Велика Палата Верховного Суду визначила підстудність спорів щодо оскарження дій, рішень чи бездіяльності адміністрацій установ попереднього ув`язнення, з урахуванням положень статей 537 та 539 КПК України, в порядку адміністративного судочинства.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду указувала, щоЗі змісту статей 537 та 539 КПК України, якими регламентовано перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, вбачається, що процесуальний закон виокремлює таких суб`єктів як адміністрації установ виконання покарань.

Так, пунктом 13-1 частини першої статті 537 КПК визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до частини дев`ятої статті 539 КПК розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Так, за висновком Великої Палати Верховного Суду у цій справі в рамках кримінального провадження рішення, дії або бездіяльність установи та/або посадових осіб, які здійснюють конвоювання від місця відбування покарання або тримання під вартою до суду, оскаржити неможливо, оскільки органи та/або посадові особи, що безпосередньо здійснюють конвоювання, не є суб`єктами досудового розслідування та підготовчого провадження, а отже оскарження дій, рішень чи бездіяльності адміністрацій установ попереднього ув`язнення відбувається в рамках адміністративного судочинства в силу прямих приписів статей 537 та 539 КПК України.

Ураховуючи положення пункту 13-1 частини першої статті 537 та частини дев`ятої статті 539 КПК України питання, пов`язані з оскарженням інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань можуть стосуватися розгляду справ про оскарження дій посадових осіб виправної колонії, які розкривають та переглядають адресовану засудженому кореспонденцію; переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої, тощо.

Щодо суті спору у справі № 9901/153/20, то спірні правовідносини стосувалися зобов`язання Верховної Ради України усунути бездіяльність та вжити дії щодо припинення дискримінації католиків України та вчинити дії спрямовані на захист прав католицької релігійної громади. У цій справі Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком суду першої інстанції, що у цій справі відсутній предмет спору. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що бездіяльність, яку, на думку позивачки, вчинив відповідач та про яку йдеться у позовних вимогах, не підлягає судовому захисту в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином у справі № 9901/153/20 не було предметом оцінки підсудність спору щодо оскарження дій посадових та службових осіб органів МВС України.

Отже, суть спірних правовідносин, підстави, предмет позову й фактичні обставин справи № 640/14731/21 є відмінними від тих, що маємо у справі ОСОБА_1 .

Ураховуючи вищевикладене висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладені у наведених скаржником постановах не є релевантними до цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 826/15154/17 зазначила, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин..

Так, у справі № 640/14731/21 суди попередніх інстанцій визначаючи предметну юрисдикцію цього спору виходили з того, що позивач має статус підозрюваного в межах кримінального провадження № 0000531, а спір у цій справі виник через безпідставність оголошення його розшуку детективами НАБУ у межах цього кримінального провадження, і як наслідок неправомірність дій відповідача щодо виконання постанови про розшук позивача.

Відтак, ураховуючи установлені судами предмет, зміст і характер спору, підстави позовних вимог у цій справі, Суд уважає необґрунтовними доводи скаржника пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України як підстави касаційного оскарження.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, то Суд звертає увагу, що посилаючись на таку підставу необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Водночас, касаційна скарга не містить обґрунтування підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Сергій Григорович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 640/14731/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Національне антикорупційне бюро України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько