Справа № 380/15716/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року справа №380/15716/21

зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Бабій І.М.,

представника відповідача Саган Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Львівської митниці Державної митної служби України , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1 (далі відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Львівської митниці Державної митної служби України Іллі Ніжнікова №289-о Про звільнення ОСОБА_1 від 30.08.2021;

- поновити позивача на посаді державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно звільнив позивача зі служби в митних органах, у зв`язку з невиконанням пункту 4 Завдань на випробувальний термін державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці, встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Позивач зазначає, що фактичною підставою для звільнення його з посади стало не проходження перевірки на доброчесність. На думку позивача, така підстава для припинення державної служби не передбачена ні нормами чинного законодавства, ні умовами укладеного ним контракту з Львівською митницею. Тому вважає своє звільнення з митної служби з таких підстав є протиправним.

03.11.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що в анкеті доброчесності посадової особи Державної митної служби України, поданій позивачем 16.07.2021 відповідно до Порядку № 530 не зазначено відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях №0000239, №0000495, №0000110. Вказані обставини вказують на ознаки порушення принципу доброчесності посадовою особою та порушення умов Контракту про проходження державної служби №678 від 14.07.2021. На підставі викладеного, відповідно до пп.13.4.1 та п.п.13.4.2 п.13 Розділу І Порядку № 530 Комісією не підтверджено дотримання принципу доброчесності позивачем та прийнято рішення щодо вжиття управлінських заходів кадрового характеру. Зазначені обставини стали підставою для видання оскарженого наказу Львівської митниці Державної митної служби України Іллі Ніжнікова №289-о Про звільнення ОСОБА_1 від 30.08.2021. Таким чином, відповідач вважає, що вказаний наказ є правомірним.

01.12.2021 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій звертає увагу на відсутність обвинувальних вироків суду, що набрали законної сили про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. З огляду на презумпцію невинуватості позивач не мав підстав зазначати в анкеті доброчесності інформацію щодо кримінальних проваджень, у яких розгляд справ ще триває.

25.07.2022 представник позивача подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що позивач належним чином виконував усі поставлені перед ним завдання, визначені пунктом 5 Контракту. Таке завдання як проходження перевірки доброчесності, шляхом заповнення відповідної анкети, положеннями контракту не передбачене.

Також представник позивача спростовує доводи відповідача про неправильне заповнення позивачем пункту 8 розділу 1 Анкети доброчесності, а саме відсутність вказівки про оголошення йому підозри у кримінальному провадженні №0000495. Зазначає, що саме по собі повідомлення про підозру не передбачає застосування до особи покарання (накладення стягнення). А тому зазначення позивачем в анкеті негативної відповіді на вказане питання є правильним.

Зазначає, що графі 8 Анкети доброчесності питання сформульовано чітко і недвозначно, а саме, вимагається підтвердити саме факт притягнення до відповідальності (у тому числі кримінальної) та вказати дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення. Отже, якщо б позивач відповів ствердно на питання у графі 8, решту даних, що вимагаються за затвердженою формою Анкети, він не зміг би зазначити, адже не існувало (та не існує наразі) рішення (вироку) про визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності у вигляді конкретного покарання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 21.09.2021 суд відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 12.01.2022 суд витребував докази у справі.

Ухвалою від 04.05.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову або доказів не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

14.07.2021 між позивачем та Львівською митницею, який призначається на посаду державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці укладено контракт №678 про проходження державної служби (далі Контракт).

Пунктом 4 вказаного Контракту визначено спеціальні вимоги до особи, з якою укладається контракт, зокрема доброчесність такої здатність спрямовувати власні дії на захист публічних інтересів, утримуватись від конфлікту між приватними і публічними інтересами, ефективно розпоряджатися державними ресурсами; здатність дотримуватися правил етичної поведінки, порядності, чесності, справедливості, підзвітності; усвідомлення обмеження у виявленні переваг, прихильності та/або негативного ставлення до окремих фізичних та юридичних осіб, політичних партій, громадських, релігійних та інших організацій.

Відповідно до наказу Львівської митниці «По особовому складу» від 14.07.2021 №144-о позивачу встановлено випробувальний термін строком 6 місяців.

Пунктом 4 Завдань на випробувальний термін, затверджених в.о. начальника Львівської митниці І.Ніжніковим 14.07.2021, передбачено успішне проходження у встановленому порядку перевірки на доброчесність, яка, з-поміж іншого, передбачає встановлення наявності фактів притягнення посадової особи до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про не доброчесність посадової особи.

14.07.2021 в.о. Голови Державної митної служби України прийнято наказ № 530 "Про здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби".

Згаданим наказом утворено комісію з контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, а також затверджено Порядок здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби.

Також вказаним порядком передбачено обов`язок заповнення та подання посадовими особами Державної митної служби України Анкети доброчесності.

16.07.2021 позивач заповнив і подав відповідачу анкету доброчесності посадової особи Державної митної служби України та пройшов тестування з питань кваліфікації та благонадійності. За результатами вказаної перевірки позивач рекомендований на подальше проходження державної служби.

Графа 8 розділу І анкети доброчесності посадової особи Державної митної служби України містить запитання:

"Чи притягувалися Ви до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної) протягом останніх трьох років? Якщо так, то зазначте відомості про підстави притягнення до відповідальності, дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення." На зазначене питання позивач надав негативну відповідь.

Крім того, позивач надав (підписав) згоду посадової особи Державної митної служби України про можливість проведення контрольних заходів.

Комісією з контролю за дотриманням посадовими особами Львівської митниці законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, на підставі доповідної записки в.о. начальник відділу внутрішньої безпеки Львівської митнциі Г.Гелецької від 20.07.2021 №0015/7.4-25 розглянуто матеріали контрольних заходів щодо позивача за фактами, викладеними у доповідній записці.

Проведеними контрольними заходами встановлено, що у графі 8 розділу І анкети доброчесності посадової особи Державної митної служби України позивач зазначив про застосування до нього дисциплінарних стягнень: 09.01.2019 №1-дск догана, 31.05.2019 №147-дск неповна службова відповідність.

Проте, Комісія встановила, що 24.04.2020 слідчим Першого відділу слідчого управління ТУ БДР у кримінальному провадженні 000495 від 27.05.2019 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України, а саме зловживання службовим становищем. На даний час триває судовий розгляд вказаної кримінальної справи у Яворівському районному суді Львівської області (справа №944/2902/20).

Також встановлено наявність щодо позивача кримінального провадження №0000239 від 21.03.2019 за фактом отримання неправомірної вигоди та виділення матеріалів щодо зловживання ОСОБА_1 службовим становищем у кримінальне провадження №0000495 від 27.05.2019.

Крім цього, Комісія встановила, що ОСОБА_1 є фігурантом у кримінальному провадженні №0000110 за ознаками частини 2 статті 364 КК України.

Заповнючи Анкету доброчесності позивач не вказав інформацію про зазначені кримінальні провадження. У письмових поясненнях від 22.07.2021 позивач зазначив, що на момент заповнення Анкети доброчесності відсутнє рішення (обвинувальний вирок) про притягнення його до кримінальної відповідальності у вказаних провадженнях. Тому, відсутні підстави для зазначення такої інформації в Анкеті доброчесності.

Зважаючи на те, що позивач не зазначив у пункті 8 Анкети доброчесності посадової особи Державної митної служби відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях №0000239, №0000495, №0000110 Комісія дійшла висновку, що такі обставини свідчать про недоброчесну поведінку позивача, яка полягає у нездатності дотримуватися порядності, чесності, справедливості і підзвітності.

Наказом начальника Львівської митниці Державної служби України Іллі Ніжнікова №289-о Про звільнення ОСОБА_1 від 30.08.2021, у зв`язку з невиконанням пункту 4 Завдань на випробувальний термін державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці ОСОБА_1 , затверджених в.о. начальника Львівської митниці ОСОБА_2 14.07.2021, встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з 30.08.2021 з посади державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці.

Не погоджуючись зі своїм звільненням з державної служби позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржені рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Згідно зі статею 1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (з наступними змінами та доповненнями, в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №889) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Статею 4 Закону України №889 передбачено, що державна служба здійснюється зокрема із дотриманням такого принципу, як доброчесність - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

Згідно з частинами 1-3, 7-13 статті 31-1 Закону №889 з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 вказаного Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається суб`єктом призначення або керівником державної служби до проведення конкурсу.

При укладанні контракту про проходження державної служби з особою, яка призначається на посаду державної служби, державному органу заборонено змінювати істотні умови контракту, оприлюднені в оголошенні про проведення конкурсу.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду.

Контракт про проходження державної служби набирає чинності з дати, визначеної в акті про призначення на посаду як дата початку виконання посадових обов`язків.

Контракт про проходження державної служби укладається в письмовій формі у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник контракту про проходження державної служби передається державному службовцю разом із копією акта про призначення на посаду, другий зберігається в особовій справі державного службовця.

Дія контракту про проходження державної служби припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 згаданого Закону.

Дія контракту про проходження державної служби, за умови належного його виконання державним службовцем, може бути один раз продовжена за угодою сторін на той самий строк шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Суд встановив, що підставою для прийняття оскарженого наказу про звільнення позивача став протокол № 1 Комісії з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контрактів про проходження державної служби від 23.07.2021, доповідна записка в.о. начальника внутрішньої безпеки Львівської митниці Г.Гелецької від 20.07.2021 №0015/7.4-25, контракт про проходження державної служби №678 від 14.07.2021.

У протоколі № 1 Комісії з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контрактів про проходження державної служби від 23.07.2021 відображено, що проведеними контрольними заходами встановлено наявність щодо позивача кримінальних проваджень №0000239, №0000495, №0000110, про які він не вказав в Анкеті доброчесності. За вказаних обставин Комісія дійшла висновку про наявність ознак порушення позивачем принципів доброчесності та умов контракту про проходження державної служби №678 від 14.07.2021. Результати голосування: 6 голосів «за», 2 голоси «проти». Комісією запропоновано начальнику Львівської митниці вжити щодо позивача управлінських заходів кадрового характеру.

За результатами розгляду матеріалів контрольних заходів щодо ОСОБА_1 23.07.2021 складена доповідна записка, в якій рекомендовано доручити управлінню по роботі з персоналом Львівської митниці підготувати проект наказу про звільнення позивача з посади на підставі пункту 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування).

Суд встановив, що вказана доповідна записка та оскаржений наказ не містять відомостей з приводу того, який із пунктів контракту є невиконаний та/або порушений позивачем у зв`язку із чим має місце розірвання умов зазначеного контракту.

Отож, формальне зазначення про встановлену невідповідність позивача займаній посаді не сприяє чіткому правовому визначенню та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення позивача призводить до порушення принципу «правової визначеності», а загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності такого звільнення.

Суд встановив, що у пункті 4 Контракту №678 від 14.07.2021 включено спеціальні вимоги до особи, з якою укладено контракт, зокрема відповідальність, доброчесність, командна робота та взаємодія, аналітичні здібності.

Пунктом 10 Контракту №678 від 14.07.2021 встановлено, що позивач як особа, яка уклала контракт зобов`язана виконувати обов`язки, визначені у Законі України «Про державну службу», відповідних положеннях про структурні підрозділи державного органу, посадовій інструкції та умов цього контракту. Дотримуватись службової дисципліни, обмежень та заборон, пов`язаних з проходженням державної служби, інформувати безпосередньо керівника (керівника вищого рівня) про обставини, що унеможливлюють подальше проходження служби, перебування на займаній посаді або виконання умов цього контракту.

Відповідно до пункту 21 Контракту №678 від 14.07.2021 його дія припиняється: у разі закінчення строку, на який укладено цей контракт; за ініціативою особи або за угодою сторін; за ініціативою державного органу - у разі невиконання або неналежного виконання особою умов Контракту; у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 Закону України "Про державну службу", та з інших підстав, визначених законодавством.

У разі невиконання або неналежного виконання особою умов згаданого Контракту державний орган повідомляє особі про його припинення не пізніше ніж за сім календарних днів до такого припинення.

Згідно з пунктом 22 Контракту №678 від 14.07.2021 його неналежним виконанням або невиконанням особою вважається:

- невиконання посадовою особою завдання (завдань) у строки, визначені Графіком виконання завдань;

- недосягнення особою ключових показників завдання (завдань);

- невиконання додаткових умов Контракту.

Пункт 5 Контракту "Предмет контракту" містить перелік завдань особи, з якою укладено Контракт.

Суд враховує, що підпунктом 17.1 Контракту передбачена можливість встановлення особі випробування з метою визначення її відповідності займаній посаді строком від одного до шести місяців. Водночас, жодною нормою Контракту не передбачено можливості визначення додаткових завдань на випробувальний термін та правових наслідків їх невиконання.

З аналізу положень Контракту №678 від 14.07.2021 вбачається, що особливості порядку заповнення анкети доброчесності як обов`язок чи завдання позивача як державного службовця у пункті 5 Контракту не зазначені.

Стосовно виявленого порушення щодо незазначення позивачем у Анкеті доброчесності про існування щодо нього трьох кримінальних проваджень кримінальних проваджень №0000239, №0000495, №0000110, в одному з яких (№0000495) йому оголошено підозру, суду зазначає таке.

Відповідно до статті 63 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд встановив, що в анкеті міститься питання саме щодо притягнення особи до відповідальності, на яке позивач відповів, що негативно.

Сторони у справі визнають обставину наявності кримінального провадження, №0000495 від 27.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 364 КК України, проте у матеріалах, які стали підставою для прийняття оскарженого наказу, відсутні відомості щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності та ухвалення обвинувального вироку стосовно нього, який набрав законної сили.

При цьому, суд зазначає, що у графі 8 Анкети доброчесності питання сформульовано чітко і недвозначно, а саме, вимагається підтвердити саме факт притягнення до відповідальності (у тому числі кримінальної) та вказати дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення. Отже, якщо б позивач відповів ствердно на питання у графі 8, решту даних, що вимагаються за затвердженою формою Анкети, він не зміг би зазначити, адже не існувало (та не існує наразі) рішення (вироку) про визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності у вигляді конкретного покарання.

Незаконність дій позивача (а відтак, і можливе недотримання принципу доброчесності) на час звільнення не встановлена належним процесуальним документом - вироком суду, а тому висновок відповідача є необґрунтованим та передчасним. При цьому суд констатує, що службові особи Львівської митниці не наділені правом надавати оцінку таким обставинам та, відповідно, робити висновки про вину особи чи причетність до кримінально - караних дій, доки вина не буде доведена у встановленому законом порядку вироком суду.

В частині другій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України також зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Статтею 532 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, суд звертає увагу, що факт вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України, може бути підтвердженим лише відповідним вироком суду, який набрав законної сили.

Таким чином, відповідач в порушення частини 2 статті 77 КАС України не довів правомірності прийнятого ним наказу про звільнення позивача.

З урахуванням викладеного суд висновує про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці Державної служби України №289-о Про звільнення ОСОБА_1 від 30.08.2021.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи висновок суду про незаконність звільнення позивача, останній підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено.

Таким чином, у відповідності до статті 235 КЗпП України належним способом захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача є поновлення його на тій посаді та у тому органі, з якого його протиправно звільнено, а саме: державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці.

Згідно з положеннями пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), днем звільнення вважається останній день роботи.

Як вбачається із оскарженого наказу, позивача звільнено з посади державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці з 30.08.2021.

Отже, з урахуванням пункту 2.27 Інструкції № 58, останнім днем перебування позивача на посаді було 30.08.2021.

Тому позивача необхідно поновити з 31.08.2021 на посаді державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді необхідно допустити до негайного виконання.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з частиною другою пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відтак період з 31.08.2021 по 01.08.2022 є періодом вимушеного прогулу, за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток, та який в сумі становить 230 робочих дні.

Суд встановив, що згідно з довідкою Львівської митниці від 13.12.2021 №34/7.4-22/37 середньоденний заробіток позивача становить 1279 грн., середньомісячна заробітна плата 28137,93грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 294170 грн (230 робочих днів * 1279 грн) без урахування обов`язкових платежів та податків.

Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 294170,00 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 28137,93 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці Державної митної служби України від 30.08.2021 №289-о Про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці з 31 серпня 2021 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

Стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2021 по 01.08.2022 у розмірі 294179 (двісті дев`яносто чотири тисячі сто сімдесят дев`ять)грн. 00коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 28137 (двадцять вісім тисяч сто тридцять сім)грн. 93коп. допустити до негайного виконання з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 04 серпня 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик