Справа № 340/1865/20
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 340/1865/20

адміністративне провадження № К/9901/13190/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 340/1865/20

за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Ельворті» до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду (суддя: Л. І. Хилько) від 29 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Н. А. Бишевська, І. Ю. Добродняк, Я. В. Семененко) від 04 березня 2021 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2020 року Акціонерне товариство «Ельворті» (далі - АТ «Ельворті», позивач, товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі - ГУ ДПС у Кіровоградській області, відповідач, скаржник, податковий/контролюючий орган),в якому просило

1) скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2020 року № яким відмовлено позивачу у відшкодуванні ПДВ в розмірі 985 090 грн. ;

2) зобов`язати внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані про узгодження контролюючим органом всієї суми бюджетного відшкодування, вказаної в декларації з податку на додану вартість за листопад 2019 року в розмірі 4 056 442 грн.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на виконання вимог Податкового кодексу України товариством було подано декларацію з ПДВ за листопад 2019 року, разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в розмірі 4 056 442 грн.. Так, із загальної суми від`ємного значення (5 395 844 грн.) до складу податкового кредиту наступного звітного періоду була зарахована сума 1 339 402 грн. (рядок 21) та підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 4 056 442 грн. (рядок 20.2.1). При цьому, позивачем було фактично сплачено у попередніх та звітному податкових періодах своїм постачальникам товарів/послуг та до бюджету податок на додану вартість в сумі, заявленій до бюджетного відшкодування (4056442 грн.) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України (7521311 грн.), що також було перевірено відповідачем та підтверджено документально. Однак, відповідачем було відмовлено в бюджетному відшкодуванні ПДВ в сумі 985 090 грн. з підстав, які не передбачені Податковим кодексом України та суперечать його положенням, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

3. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 10 березня 2020 року № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 14 квітня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року в частині задоволених позовних вимог, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

5. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

6. 17 червня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

7. Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення виконання рішення суду у справі № 340/1865/20 відмовлено.

8. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за звітний період листопад 2019 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 4 056 442 грн., яка відображена у зазначеній податковій декларації (а.с.14-22).

10. Контролюючим органом було проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податків з інших платежів, що сплачується до державного бюджету за листопад 2019 року, за результатами якої складено довідку № 11/11-28-04-02/05784437 від 14 січня 2020 року, згідно висновків якої, не встановлено порушення, але наявні підстави відповідно статті 78.1.8 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для проведення документальної позапланової перевірки податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року (а.с.30-31, 116-118).

11. Згідно до довідки камеральної перевірки контролюючим органом також встановлено, що при відображенні у декларації за листопад 2019 від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у сумі 5 395 844 грн. (рядок 19 декларації), сума від`ємного значення попередніх та поточного звітного (податкового) періоду, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК Кодексу на момент подання податкової декларації у сумі 5 395 844 грн. (рядок 20 декларації) суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 1 339 402 грн. (рядок 21 декларації), бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у сумі 4 056 442 грн. (рядок 20.2.1 декларації) та у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету у сумі 0,0 грн. (рядок 20.2.2) арифметичних та педологічних порушень не встановлено (п.3.10 довідки).

12. Станом на дату складення довідки сума податкового боргу складає 0,0 гривень (п.3.9 довідки).

13. Таким чином, контролюючим органом не заперечується факт відсутності у позивача податкової заборгованості, підтверджується наявність податкового кредиту з ПДВ та факт сплати відповідних сум до Державного бюджету України.

14. Керуючись підпунктом 75.1.2 пунктом 75.1 статті 75, підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України призначено документальну позапланову виїзну перевірку відповідно до наказу від 14 січня 2020 року № 82 (а.с.32).

15. На підставі вказаного наказу посадовою особою відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питання правомірності нарахування від`ємного значення за період діяльності з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року та з метою достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку у банку за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року, за результатами якої складено акт від 17 лютого 2020 року № 78/11-28-04-02/05784437 (а.с.33-52).

16. Контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що позивачем при здійсненні господарської діяльності з придбання в листопаді 2019 року електричної енергії у ДП «Оператор ринку» та її реалізації в листопаді 2019 року на споживачів електричної енергії віднесено суми ПДВ як до складу податкового кредиту (при придбанні) так і до податкового зобов`язання (при реалізації). Отже, сплачений позивачем у листопаді 2019 податок на додану вартість при придбанні (розмитненні) товару у ДП «Оператор ринку» компенсовано покупцем такого товару.

17. Тому, як вбачається з абзацу 2 висновків акту перевірки, на порушення пункту 200.1, пункту 200.4, пункту 200.7, пункту 200.8 статті 200 ПК України, вимог наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» та на підставі пункту 200.14 статті 200 ПК України відповідачем відмовлено в наданні бюджетного відшкодування на рахунок платника у банках за листопад 2019 року на суму 985 090 грн.

18. На підставі таких висновків контролюючого органу 10 березня 2020 року винесено відповідне податкове повідомлення-рішення № , яке за результатами адміністративного оскарження залишено без змін.

19. Не погодившись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом, та оскаржив як прийняте податкове повідомлення рішення так і просив зобов`язати внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані про узгодження контролюючим органом всієї суми бюджетного відшкодування, вказаної в декларації з податку на додану вартість за листопад 2019 року в розмірі 4 056 442 грн.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у відповідача не було жодної із перелічених пунктом 200.11 статті 200 ПК України підстав для проведення документальної позапланової перевірки позивача, оскільки за даними податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року від`ємне значення податку на додану вартість, за рахунок якого позивачем заявлено суму бюджетного відшкодування, було сформовано ним за операціями, вчиненими після 1 січня 2017 року. Тому, суд погодився із позицією позивача, що документальна позапланова невиїзна перевірка з питання законності декларування сум бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2019 року призначено відповідачем за відсутності передбачених пунктом 200.11 статті 200 ПК України підстав. При цьому, суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 813/3175/15, від 12 березня 2019 року у справі № 809/2927/15.

Досліджуючи наявність підстав для бюджетного відшкодування ПДВ суд зазначив, що контролюючий орган не заперечує факт відсутності у позивача податкової заборгованості, підтверджується наявність податкового кредиту з ПДВ та факт сплати відповідних сум до Державного бюджету України. При цьому, суд відмітив, що сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, отже, на відміну від доводів відповідача, така сума не залежить від обставин реалізації конкретного виду товару за яким нараховані суми податку на додану вартість та визначається у відповідний податковий період.

Враховуючи викладене та за встановлених обставин щодо виконання позивачем всіх необхідних умов, передбачених Податковим кодексом України, для отримання бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 4 056 442 грн., податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2020 року № , яким позивачу відмовлено у поверненні бюджетного відшкодування у розмірі 985 090 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

21. Суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду першої інстанції без змін зазначив, що за операціями придбання та подальшої реалізації електричної енергії, позивачем сформовано податковий кредит та відповідні податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Зазначені показники відображені в податковій звітності та підтверджені бухгалтерською документацією. Податкові зобов`язання визначені та належним чином сплачені. За таких обставин, враховуючи відсутність встановлених порушень щодо відображення результатів даних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліках, порядку заповнення декларації, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для відмови у бюджетному відшкодуванні.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню у цій частині, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

23. Відповідач зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питань застосування пунктів 200.1, 200.4, 200.7, 200.8 статті 200 ПК України, вимог наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» у правовідносинах формування суми від`ємного значення податку на додану вартість та відповідно суму бюджетного відшкодування ПДВ, внаслідок придбання товару, який в подальшому реалізовано у звітному періоді.

24. Також скаржник зазначає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду під час оскарження має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Отже, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист, на його думку, безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Однак, позивач не скористався своїм правом на недопуск представників контролюючого органу до перевірки.

25. При цьому, скаржник вважає, що АТ «ЕЛЬВОРТІ» не був позбавлений права на оскарження наказу про проведення перевірки.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), виходить з такого.

27. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин).

29. Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

30. Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

31. Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

32. Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

33. Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

34. Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

35. Буквальне тлумачення норми цього підпункту свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки:

перший - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми ПДВ;

другий - подання декларації з від`ємним значенням з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн.

При цьому у першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України.

36. Такої ж позиції дотримується й Верховний Суд, зокрема у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 460/2939/18 та від 19 лютого 2021 року у справі № 821/1235/17.

37. Так, за змістом пункту 200.11 статті 200 розділу V ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

38. У справі, яка розглядається, судом першої інстанції встановлено, що перевірку призначено за відсутності передбачених пунктом 200.11 статті 200 ПК України підстав, оскільки за даними податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року від`ємне значення податку на додану вартість, за рахунок якого позивачем заявлено суму бюджетного відшкодування, було сформовано ним за операціями, вчиненими після 1 січня 2017 року.

39. Тобто, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив лише з одного окремого випадку щодо проведенню позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, не звернувши увагу, не перевіривши та не надаючи оцінку тому, що перевірка могла здійснюватися не лише виключно за наявності передбачених пунктом 200.11 статті 200 розділу V ПК України підстав, а у зв`язку із поданням декларації за листопад 2019 року, в якій заявлено від`ємне значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень, що є окремою чіткою визначеною підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України підставою для проведення перевірки.

40. При цьому Суд звертає увагу на встановлені судами обставини щодо поданої податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року, в якій було окремо сформовано показники сум ПДВ не лише заявленого до бюджетного відшкодування, але ж і суми від`ємного значення, що перевищують більше 100 тис. гривень, які зараховуються у рахунок сплати зобов`язань наступного періоду.

41. Окрім того, посилання у позові на пункт 200.11 статті 200 ПК України не дає підстав вважати, що перевірку було проведено з підстав, передбачених цим пунктом, при тому що зі змісту наказу, акта перевірки, а також довідки навіть не вбачається посилання на цей пункт.

42. Разом з тим, слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 в якій сформований правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, то його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

43. При цьому, не вдаваючись до належної правової оцінки наказу про призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача від 14 січня 2019 року № 82 та іншим обставинам справи, роблячи висновки про протиправність проведеної перевірки з огляду на відсутність на то підстав, суд першої інстанції в достатній мірі не здійснив аналізу впливу проведеної контролюючим органом такої перевірки на прийняте податкове повідомлення-рішення.

44. Разом з тим, судом апеляційної інстанції залишено вказане поза увагою та навіть не було встановлено передбачених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

45. З огляду на наведене, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій, оскільки ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, невжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи.

46. Отже, з урахуванням викладеного, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки під час розгляду справи порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

47. Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

48. Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

49. Ураховуючи те, що порушення норм процесуального права допустили обидві судові інстанції, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню в оскаржуваній частині, а справа у цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

50. Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.

Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області задовольнити частково, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 340/1865/20 - скасувати, справу № 340/1865/20 направити на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов