Справа № 380/6602/22
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6602/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірської міської ради Львівської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Самбірської міської ради (площа Ринок, 1, м. Самбір, Львівська область, 81400; ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) в якому просить суд:

визнати незаконним та скасувати рішення №18 від 9 грудня 2014 року в частині надання дозволу на складання проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 800 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для надання у власність.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Самбірської міської ради №18 від 9 грудня 2014 року в частині надання дозволу на складання проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 800 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для надання у власність, на думку позивача, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач стверджує, що надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , неправильної форми (сторони: 30, 75 х29,05х21,43х24,49) без коректного графічного окреслення на місцевості, орієнтованою площею 800 м.кв., порушує право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :12:041:0013.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 11 липня 2022 (№ 46355) Самбірська міська рада Львівської області, позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення. При прийнятті вказаного рішення Самбірська міська рада у законний спосіб прийняла оскаржуване рішення, а будь які претензії позивача є повністю безпідставними та необґрунтованими.

08 червня 2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 щодо позову, у яких остання зазначила наступне:

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2003 року у справі №22а-1776/03 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення частини земельної ділянки; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Самбірської міської ради. ОСОБА_1 про визначення меж користування земельною ділянкою визнано незаконним рішення виконкому Самбірської міської ради від 18 грудня 1997 року за №737/1 в частині надання ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 588 кв.м. по АДРЕСА_1 та державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_1 14 лютого 1998 року. Цим же судовим рішення зобов`язано Симбірську міську ради в порядку визначеному гл.19 чинного ЗК України вирішити питання щодо розгляду заяв сторін про передачу в їх власність земельних ділянок, (рішення було залишено без змін відповідно до ухвали Верховного Суду України від 27.06.2003 року). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем майна ОСОБА_3 , в тому числі житлового будинку по АДРЕСА_4 , земельна ділянка призначена для обслуговування якого була предметом розгляду у вище вказаній цивільній справі №22-1776/03 є ОСОБА_2 , що вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2011 року у цивільній справі №22-ц-1776/03 про виправлення описки у резолютивній частині рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2003 року заяву, ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_3 було задоволено. Виправлено описку в резолютивній частині рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2003 року зазначивши, що дійсною датою видачі ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на землю є 04 лютого 1998 року. Ухвалою Самбірського міськрайошюго суду від 29.09.2011 року виправлено описку у виконавчому листі та записати дату видачі ОСОБА_1 . Державного акту на право приватної власності на землю 04.02.1998 року. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 27 травня 2008 року державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень підрозділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області встановлено, що з моменту набрання рішенням суду законної сили, вище вказані рішення виконкому Самбірської міської ради від 18.12.1997 року за №737/1 в частині надання ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 588 кв.м. по АДРЕСА_1 та державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_1 є незаконними та нечинними. Листом управління Держземзгенсгва у Самбірському районі Львівської області від 30 липня 2014 року за № 01-11/1824 ОСОБА_2 , було повідомлено про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ ЛВ № 075050 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на змелю за №823 в АДРЕСА_1 вважається недійсним. Кадастровий номер на дану земельну ділянку не присвоювався та Поземельна книга не відкривалась. Третя особа стверджує, що у ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 588 кв.м. по АДРЕСА_1 па підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого Самбірською міською радою 04 лютого 1998 року визнано незаконним та нечинними з дати набрання судовим рішенням законної сили, 13.10.2003 року. Таким чином саме на підставі визнаного незаконним Державного акту на право приватної власності на землю серія номер ЛІЗ №075050 виданого Самбірською міською радою 04.02.1998 року, ОСОБА_1 , виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та подав державному реєстратору виконавчого комітету Симбірської міської ради для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :12:041:0013 площею 0,0588га. державна реєстрація якої в даний час оскаржується у Самбірському міськрайонному суді Львівської області, справа №452/783/22. Вважає, що відповідач діяв в межах, у спосіб та в порядку, визначеного чинним законодавством. З огляду на наведене, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 25 квітня 2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 19 травня 2022 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Цією ж ухвалою було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року визнано поважними причини пропуску та поновлено пропущений строк звернення із позовною заявою.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

09 грудня 2014 року на засіданні L сесії VI демократичного скликання Самбірська міська рада Львівської області прийняла рішення № 18 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Згідно з пунктом 3 вищевказаного рішення № 18 від 09 грудня 2014 року, було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 800 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для надання у власність.

Вважаючи рішення відповідача про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в м. Самборі по вул. Ціолковського, протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності дій відповідача при прийняті рішення № 18 від 09 грудня 2014 року «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п."а" ч.1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема: розпорядження землями територіальних громад.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. (ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України).

Частиною 6 цієї статті, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1,2 статті 2 Закону №280 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 Закону №280, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 25 Закону №280 сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Судом встановлено, що Самбірською міською радою 09 грудня 2014 року було прийнято рішення № 18 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 800 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для надання у власність.

Суд звертає увагу, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14.

Як слідує з приписів статті 79-1 ЗК України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає позитивного рішення про надання її у власність. Так правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

При цьому, як зазначається в Постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2021 року у справі № 740/4635/16-а - не суттєво за чиїм замовленням такий проект землеустрою буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її меж та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердженні проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити (постанова Верховного Суду України від 15 вересня 2021 року у справі № 740/4635/16-а).

Отже, на думку суду, замовлення та розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також не зобов`язує орган місцевого самоврядування затвердити даний проект та передати земельну ділянку у власність, якщо будуть законні підстави для відмови у передачі земельної ділянки у приватну власність та не породжує майнових прав для особи.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Представник відповідача у відзиві також підтвердив, що даним рішенням жодним чином не порушуються права позивача, оскільки Самбірська міська рада лише надала дозвіл на розроблення проект землеустрою третій особі, а не затверджувала його і не передавала у власність земельну ділянку.

Відтак, за наведених вище обставин, на переконання суду, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Крім цього, за змістом статті 2 КАС України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, на думку суду, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого додаткового обов`язку.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи, які покладені в основу позовних вимог, ніяк не свідчать про те, що відповідач порушив конкретні суб`єктивні права чи інтереси позивача, або прийняте ним рішення обумовлює для позивача відповідні дійсні правові наслідки.

Стосовно інших доводів наведених позивачем у позовній заяві, то суд критично оцінює такі, та зазначає, що згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем не наведено належних та достатніх доказів на підтвердження порушення його законних прав та інтересів в результаті ухвалення рішення від 09 грудня 2014 року за № 18 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 800 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для надання у власність, зазначене рішення органу місцевого самоврядування ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства у спосіб та в межах наданих повноважень, не створює несприятливих наслідків для прав, свобод та інтересів позивача, а тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Самбірської міської ради (площа Ринок, 1, м. Самбір, Львівська область, 81400; ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання незаконним і скасування рішення ,- відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна