Справа № 540/6605/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/6605/21
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє вимог на предмет спору - державний нотаріус Другої Херсонської державної нотаріальної контори Гіліна Марина Григорівна

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Як вбачається з даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернулася до суду першої інстанції з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Південне міжрегіонального управління Мінюсту), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у нездійсненні розгляду скарги від 16.08.2021 протягом місячного терміну з дня її отримання, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати протиправними дії щодо розгляду скарги від 16.08.2021, а саме: необ`єктивно, без перевірки всіх викладених в ній фактів та без прийняття рішення відповідно до чинного законодавства;

- зобов`язати повторно об`єктивно розглянути скаргу від 16.08.2021, перевірити всі викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначила про своє звернення 16.08.2021 до Південного міжрегіонального управління Мінюсту зі скаргою на дії державного нотаріуса Гіліної М. Г. у зв`язку з порушенням, останньою законодавства про нотаріат, у тому числі порядку вчинення нотаріальних дій.

Як стверджує позивачка, у скарзі вона навела відповідні факти таких порушень, а саме зазначила:

нотаріальна дія вчинена до оплати нотаріальних послуг;

надані рахунки на оплату нотаріальних послуг надруковані на проектах нотаріальних документів, які містять персональні дані осіб;

з боку нотаріуса не надані роз`яснення щодо умов оплати додаткових послуг;

державний нотаріус Гіліна М. Г. не складала проект запиту, за який, як стверджує позивачка, вона сплатила, згідно квитанції 244 грн;

платежі щодо яких наявні квитанції у спадковій справі не здійснювалися, оскільки нотаріус не надавав платіжні реквізити до вчинення нотаріальних дій;

відсутність сплати за нотаріальну дію свідчить про неотримання свідоцтва про право на спадщину.

За результатами розгляду наведеної скарги, листом від 29.09.2021 Південне міжрегіональне управління Мінюсту повідомило ОСОБА_1 про відсутність порушень її прав, з боку державного нотаріуса Гіліної М. Г.

За таких обставин, позивачка вважає, що даний суб`єкт владних повноважень не ухвалив будь-якого рішення за результатами розгляду її скарги, вводить її в оману, самоусунувся від виконання обов`язку щодо об`єктивного проведення перевірки.

Крім того ОСОБА_1 вважає, що Південне міжрегіональне управління Мінюсту порушило строки розгляду скарги, оскільки в листі від 16.09.2021 №3690/К-4367-07/07.2-19 про продовження розгляду скарги до 01.10.2021 не міститься причини неможливості вирішення питань у встановлений місячний термін та необхідність встановлення іншого терміну.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні), у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із встановлених обставин справи та положень Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Зокрема, суд звернув увагу на існування судового рішення у справі №540/512/20, яке набрало законної сили та за яким вже була надана правова оцінка діям Південного міжрегіонального управління Мінюсту щодо розгляду попередньої скарги позивачки на дії нотаріуса Гіліної М.Г.

Так, даним судовим рішенням, як заявив суд, не було встановлено будь-яких порушень, з боку Південного міжрегіонального управління Мінюсту, Закону №393/96-ВР.

Скарга, яка є предметом дослідження в даній справі, на думку суду першої інстанції, за змістом є ідентичною тій, що зараз є предметом дослідження.

Проаналізувавши дії та рішення Південного міжрегіонального управління Мінюсту щодо дотримання вимог Закону №393/96-ВР, суд першої інстанції не встановив порушень даного нормативно-правового акта.

Обговорюючи питання незгоди ОСОБА_1 з результатами розгляду її скарги суд зазначив, що це не становить правовий інтерес для скаржника, скаржник може просити лише про захист його прав, як учасника процедури оскарження, передбачених статтею 18 Закону №393/96-ВР.

У разі ж, якщо позивачка вважає свої права порушеними діями особи, на яку вона скаржиться, належним та ефективним способом судового захисту, на переконання суду, є звернення з позовними вимогами саме до такої особи. Себто, як вважав суд, в рамках адміністративного оскарження, результат розгляду скарги не входить до правового інтересу скаржника.

Суд зазначив, що позивачкою не наведено жодного змістовного аргументу на користь того, що дії відповідача якимось чином вплинули на її права, адже безпосередньо вона не є потерпілою від таких дій та жодної реальної шкоди не зазнала.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає таке.

По - перше, скаржниця не згодна з рішенням суду першої інстанції, що скарги, які подавалися нею до Південного міжрегіонального управління Мінюсту є ідентичними, адже в скарзі від 16.08.2021 вона виклала нові факти та надала нові докази, зокрема копії заяв на переказ готівки сторонньою особою від її імені та копії рахунків на загальну суму 1 711,10 грн, надрукованих на документах нотаріальної контори з інформацією, що складає банківську таємницю, у тому числі з персональними даними її клієнтів.

Факт того, що скарги не є ідентичними, підтверджується, на думку скаржниці, діями Південного міжрегіонального управління Мінюсту, який розглянув скаргу від 16.08.2021, поважавши, що в ній вказані нові факти.

По - друге, скаржниця не погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга розглянута Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту за її участі, а отримана відповідь є обґрунтованою та направлена їй з дотриманням строків.

Пояснюючи наведені обставини ОСОБА_1 вказала, що відсутні докази, що в її присутності всі викладені у скарзі факти та представлені нові докази були розглянуті за матеріалами спадкової справи. На її думку, сам факт її участі у формальному розгляді скарги, не є доказом її повного та об`єктивного розгляду.

По - третє, є неправильним, на думку скаржниці, висновок суду першої інстанції, що відповідь на її скаргу надана в строки, передбачені законодавством.

За твердженням скаржниці, Південне міжрегіонального управління Мінюсту порушило місячний строк розгляду скарги, оскільки безпідставно продовжило строк її розгляду.

На думку ОСОБА_1 , Порядок проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 17.02.2014 №357/5 не встановлює вимог витребування письмових пояснень від завідуючої нотаріальної контори, яка не приймала участі у її спілкуванні з нотаріусом.

Окрім того, не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції, що Південне міжрегіонального управління Мінюсту роз`яснило їй законодавство у сфері вчинення нотаріальних дій і вона підтвердила зрозумілість отриманої інформації.

По - четверте, скаржниця висловлює свою незгоду щодо висновку суду про відсутність порушення її прав з боку Південного міжрегіонального управління Мінюсту та щодо висновку, що метою її позову, є позитивний результат розгляду скарги.

В обґрунтування наведеного, остання покликається на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, де наголошено, що повноваження суб`єкта владних повноважень не є безмежними, а здійснюються з певною свободою. Разом із тим, як вважає ОСОБА_1 , суд, в порушенні статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України не перевірив, чи реалізував відповідач свої дискреційні повноваження в межах норм законодавства про нотаріат.

Понад те, на її думку, довід суду першої інстанції про нібито її прагнення лише до позитивного результату розгляду її скарги, є наслідком викривлення дійсних обставин справи.

Південне міжрегіонального управління Мінюсту, скориставшись правом надання відзиву на апеляційну скаргу, зазначило про необґрунтованість її доводів та про відсутність підстав для її задоволення.

Доводи відзиву висвітлюють позицію суду першої інстанції щодо незгоди з аргументами позивачки по суті заявленого позову.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженню на підставі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

05.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, правонаступником якого є Південне міжрегіональне управлінням Мінюсту, зі скаргою на дії державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори Гіліної М. Г.

В скарзі ОСОБА_1 повідомляла, що 07.08.2019 державний нотаріус Гіліна М. Г. виконувала дії щодо оформлення на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом із проведенням його відповідної реєстрації та отримання від неї необхідних підписів. Однак, як стверджувала ОСОБА_1 фактично свідоцтво про право на спадщину за законом їй не видали, у зв`язку з її відмовою сплатити 1800 грн, оскільки підтвердження вартості послуг на дану суму, нотаріус не надала.

Окрім того, ОСОБА_1 в скарзі наголошувала про сплату нею державному нотаріусу Гіліної М. Г. готівкою 400 грн без отримання розрахункових документів за начебто зроблені запити.

Не отримавши відповідь на своє звернення, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на скаргу, відповідно до Закону №393/96-ВР та про зобов`язання надати таку відповідь.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №540/2212/19, яке набрало законної сили 13.02.2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо несвоєчасного надання відповіді на її скаргу від 05.09.2019.

Наведене судове рішення стало підставою для проведення Головним територіальним управлінням юстиції у Херсонській області перевірки скарги ОСОБА_1 від 05.09.2019.

У відповіді, що складена за результатами розгляду згаданої скарги, ОСОБА_1 повідомлено про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-489 від 07.08.2019, зареєстрованого у Спадковому реєстрі згідно витягу №57125618 від 07.08.2019.

Також повідомлено, що державний нотаріус Гіліна М.Г. зазначила про отримання ОСОБА_1 особисто одного примірника свідоцтва про право на спадщину за законом.

Окрім того, у відповіді перелічені квитанції, що зберігаються у справах держнотконтори, про сплату ОСОБА_1 наступних платежів:

- 102,00 грн - за витяги зі Спадкового реєстру щодо наявності або відсутності спадкових справ і заповітів/спадкових договорів, що передбачено вимогами підпункту 3.4 пункту 3 наказу Міністерства юстиції України 07.07.2011 № 1810/5 «Про затвердження Положення про Спадковий реєстр» (квитанція № СВ01307889/1, видана ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 21.03.2019, на ім`я ОСОБА_1 );

- 244,00 грн - за надання додаткових послуг правового характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, а також послуг технічного характеру, які надаються державними нотаріусами Херсонської області, згідно тарифів (квитанція №СВ01956779/1, видана ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 07.08.2019 на ім`я ОСОБА_1 ), а саме: за складання проекту запиту про витребування відомостей, документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії; виготовлення (друкування) документів - свідоцтва;

- 18,00 грн. - за використання одного спеціального бланку нотаріального документа (квитанція №СВ01956780/1, видана ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 07.08.2019, на ім`я ОСОБА_1 );

- 160,00 грн. - за здійснення, під час вчинення нотаріальної дії, двох пошуків відомостей про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (№ СВ01956778/1, видана ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 07.08.2019, на ім`я ОСОБА_1 );

- 51,00 грн. - за формування у Спадковому реєстрі реєстраційного запису про видачу свідоцтва про право на спадщину (№ СВ01956781/1, видана ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 07.08.2019, на ім`я ОСОБА_1 ).

Також, у відповіді Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області відзначило, що державний нотаріус Гіліна М.Г. заперечує факт отримання від ОСОБА_1 коштів у розмірі 400 грн готівкою, а також вимагання, в останньої, сплати коштів у розмірі 1800 грн, а відтак, за відсутністю будь - яких інших доказів, слід вважати даний факт не підтвердженим.

Не погоджуючись з результатами розгляду її скарги від 05.09.2019 ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернулася до суду першої інстанції з позовом про визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, що виразилися в необ`єктивному розгляді скарги, а саме: без перевірки всіх викладених в ній фактів, без її участі та без прийняття рішення відповідно до чинного законодавства.

Також, ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача повторно об`єктивно розглянути її скаргу, перевірити, за її участі, всі викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 у справі № 540/512/20 позов ОСОБА_1 задоволено, втім, за результатами його апеляційного оскарження Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 рішення суду було скасовано та ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Підставою для відмови суд апеляційної інстанції зазначив те, що Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області діяло в межах повноважень та на підставі законодавства, оскільки факти, викладені в скарзі ОСОБА_1 перевірені та їм надана вичерпна відповідь.

19.08.2021 за вхідним № К-4367-07 до Південного міжрегіонального управління Мінюсту повторно надійшла скарга ОСОБА_1 про неправомірні дії державного нотаріуса Другої Херсонської нотаріальної контори Гіліної М. Г. при вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У цій скарзі ОСОБА_1 указувала про такі порушення державним нотаріусом Гіліної М. Г. порядку вчинення нотаріальних дій:

нотаріальна дія вчинена до оплати нотаріальних послуг;

надані рахунки на оплату нотаріальних послуг надруковані на проектах нотаріальних документів, які містять персональні дані;

з боку нотаріуса не надані роз`яснення щодо умов оплати додаткових послуг;

нотаріус Гіліна М. Г. не складала проект запиту, за який, як стверджує позивачка, вона сплатила, згідно квитанції 244 грн;

платежі щодо яких наявні квитанції у спадковій справі не здійснювалися, оскільки нотаріус не надавав платіжні реквізити до вчинення нотаріальних дій;

відсутність сплати за нотаріальну дію, свідчить про неотримання свідоцтва про право на спадщину.

Перевіряючи достовірність викладених у скарзі фактів, відділ з питань нотаріату у Херсонській області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Мінюсту підготовив запит за вих. №21498/07.2-17 про надання пояснень державним нотаріусом Гіліної М. Г. та завідувачкою Другої Херсонської державної нотаріальної контори Єрьоменко І.О., з порушених у скарзі ОСОБА_1 питань та встановив строк для їх надання - 14.09.2021.

Даний орган установив, що державний нотаріус Гіліна М. Г. відповідно до наказу від 13.04.2021 №976/В перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15.04.2021 по 09.01.2024, а завідувачка Другої Херсонської державної нотаріальної контори Єрьоменко І.О., згідно наказу від 29.07.2021 №2964/В з 10.08.2021 по 03.09.2021 знаходилась у щорічній основній відпустці та повинна приступити до виконання своїх посадових обов`язків 06.09.2021.

09.09.2021, у зв`язку з виявленням ОСОБА_1 бажання приймати участь в розгляді скарги, з метою її завчасного повідомлення про дату та час її розгляду, спеціаліст відділу з питань нотаріату у Херсонській області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Мінюсту підготовив доповідну записку про продовження строку розгляду вищезазначеної скарги.

16.09.2021 скаржницю повідомлено про продовження строку розгляду її скарги до 01.10.2021 та запрошено прибути 28.09.2021 о 10:00 год. для участі в її розгляді.

28.09.2021 Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту відбувся розгляд скарги за участі ОСОБА_1 , в присутності начальника відділу з питань нотаріату у Херсонській області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Мінюсту Абількілямової С.Л., її заступника Уханової О.П. , головного спеціаліста даного відділу Світличної О.В., завідувачки Другої Херсонської державної нотаріальної контори Єрьоменко І.О. Причина неявки державного нотаріусу Гіліної М. Г. була визнана поважною.

З відповіді Південного міжрегіонального управління Мінюсту про результати розгляду скарги випливає, що згідно зі записом у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій від 07.08.2019 за реєстровим №3-489 на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Гіліною М. Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку із надвірними та господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ., примірник якого долучено до матеріалів спадкової справи.

У графі 7 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій наявний підпис ОСОБА_1 .

Вказане свідоцтво того ж дня зареєстровано у Спадковому реєстрі 09:26.

У матеріалах спадкової справи наявні квитанції про оплатку вартості оформлення спадкових прав, датовані днем заведення нотаріусом Гіліної М. Г. спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину. Про перелік указаних квитанцій ОСОБА_1 повідомлено у відповіді на попереднє звернення.

На скаргу ОСОБА_1 від 13.04.2020 про надання інформації щодо часу здійснення касових операцій ПАТ «Банк Восход» відповіло, що згідно Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні від 25.09.2018 №103, в заявах на переказ готівки не зазначається час здійснення касових операцій. Окрім того, час здійснення запитуваних касових операцій не фіксувався програмно - технічними засобами банка.

Ураховуючи наведені обставини, Південне міжрегіональне управління Мінюсту зауважило у своєму листі, на адресу ОСОБА_1 , про непідтвердження її доводів, що відображення касових операцій з готівковими коштами в бухгалтерському обліку здійснюється негайно, після їх проведення.

За таких умов, як заявило Південне міжрегіональне управління Мінюсту, не знайшов свого підтвердження факт оплати оформлення спадкових прав, після вчинення нотаріальних чи інших дій, позаяк копії квитанцій, що наявні в матеріалах спадкової справи, підтверджують оплату нотаріальних дій, в день її вчинення.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про надання їй державним нотаріусом Гіліною М. Г. рахунків на оплату нотаріальних послуг, надрукованих на проектах нотаріальних документів, які містять персональні дані інших клієнтів, Південне міжрегіональне управління Мінюсту зазначило, що встановити джерело отримання позивачкою таких платіжних реквізитів, роздрукованих на чернетках неможливо.

Досліджуючи доводи ОСОБА_1 про те, що оплата нотаріальних послуг в банківській установі здійснена сторонньою особою, Південне міжрегіональне управління Мінюсту, у відповіді на скаргу, зазначило про відсутність обов`язку у банківської установи проводити ідентифікацію клієнта, який проводить розрахункові операції та про унеможливлення підтвердження таких доводів.

Далі, у згаданій відповіді Південне міжрегіональне управління Мінюсту вказало про неможливість встановити зміст спілкування між ОСОБА_1 та державним нотаріусом Гіліної М. Г. щодо тарифів за надання додаткових платних послуг правового характеру, які не пов`язані з вчиненням нотаріальних дій, а також послуг правового характеру щодо надання роз`яснень. Як пояснив відповідач, кожна зі сторін даного конфлікту надає свої пояснення, без підтвердження їх будь-якими доказами, що свідчить про відсутність підстав для прийняття таких позицій до уваги.

Наголошено, що ОСОБА_1 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, не зверталася до нотаріуса Гіліної М. Г. зі скаргою щодо її протиправних дій. Понад те, в матеріалах спадкової справи наявна відповідь державного нотаріуса Гіліної М. Г. на адресу ОСОБА_1 , де останню повідомлено про відсутність підстав для прийняття постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що така дія вже вчинена.

28.09.2021 у присутності осіб Південного міжрегіонального управління Мінюсту, які брали участь у розгляді скарги ОСОБА_1 , остання підтвердила зрозумілість отриманої інформації.

29.09.2021 позивачці, на її звернення, Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту надано відповідь.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15 та 16 вищевказаного Закону.

Згідно частин 1, 3, 4 статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлені які права має громадянин при розгляді його заяви чи скарги. Зокрема, громадянин, який звернувся з заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Досліджуючи доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, колегія суддів погоджується з першим доводом скаржниці про неправильний висновок суду першої інстанції, що скарги, які нею подавалися до Південного міжрегіонального управління Мінюсту не є ідентичними.

Як правильно зауважила скаржниця, якщо б це була повторна скарга з того ж самого питання, що було вирішено по суті органом державної виконавчої влади, то вона, відповідно до статті 8 Закону №393/96-ВР не підлягала розгляду.

Водночас Південне міжрегіональне управління Мінюсту її розглянуло за участі скаржниці та надала відповідь, за результатами її розгляду.

Відповідаючи на довід скаржниці, що попри її присутність на засіданні Південного міжрегіонального управління Мінюсту щодо розгляду її скарги, посадові особи даної установи не перевіряли документи спадкової справи, на які вона посилалася та не враховували нові докази на які вона спиралася, колегія суддів зазначає таке.

За аналізом фактичних обставин справи можна зробити висновок, що Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту проаналізовано та надано відповіді на усі доводи ОСОБА_1 , що викладені в її скарзі від 16.08.2021.

Зокрема, досліджувалися питання у котрій годині і ким вчинялися касові операцій щодо оплати нотаріальних послуг, джерело походження копій рахунків на переказ готівки, що надруковані на проектах нотаріальних документів з інформацією, що складали банківську таємницю.

Відповідаючи на довід ОСОБА_1 про відсутність доказів, що Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту досліджувалися питання, яких вона торкалася в скарзі, колегія суддів зазначає, що Законом №393/96-ВР не встановлено фіксування процесу розгляду скарги, проте доказом того, що такі питання досліджувалися, є відповідь на них.

З`ясовуючи питання чи дотримано Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту строки розгляду скарги, колегія суддів установила, що за приписами статті 20 Закону №393/96-ВР, у суб`єкта владних повноважень є право продовжити строк розгляду скарги.

Як правильно зазначило Південне міжрегіональне управління Мінюсту, у нього відсутній обов`язок повідомляти скаржницю про причини продовження строку розгляду її скарги, у зв`язку з чим, її доводи про безпідставність такого продовження правового значення для вирішення справи не мають.

Ураховуючи загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР не може перевищувати сорока п`яти днів, Південне міжрегіональне управління Мінюсту не порушило термін розгляду звернення.

Розглядаючи незгоду скаржниці з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення її прав, з боку Південного міжрегіонального управління Мінюсту та з висновком про те, що метою її позову, є позитивний результат розгляду скарги, суд апеляційної інстанції встановив таке.

За приписами Закону №393/96-ВР необхідною передумовою звернення до відповідного органу зі скаргою є порушення права та/або законного інтересу громадянина, а сама скарга має містити вказівку на конкретне порушення права/інтересу та рішення, дію/бездіяльність, яким/якими таке право / інтерес скаржника порушене, а також вимогу про поновлення такого порушеного права / інтересу.

Проаналізувавши скаргу ОСОБА_1 на дії державного нотаріусу Гіліної М. Г., колегія суддів не установила порушення її прав та/ або законного інтересу, виходячи із того, що мета її звернення до нотаріуса була досягнута, а саме вона отримала свідоцтво на спадщину за законом, засвідчивши це власним підписом. Не можна вважати, що вимога вжити до державного нотаріуса Гіліної М.Г. заходів реагування, відновить порушене право та/або інтерес, тим паче, як встановлено вище, воно не є порушеним.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення нотаріусом законодавства про нотаріат, то дані порушення були розглянуті Південним міжрегіональним управлінням Мінюсту та за результатами їх розгляду була надана скаржниці вичерпна відповідь.

Якщо суб`єкт владних повноважень не порушив права особи при розгляді її скарги та прийняв відповідне рішення, суд не може вимагати від нього іншого результату, оскільки це є дискреційним повноваженням органу, який таку скаргу розглядає.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, результат розгляду скарги не становить правовий інтерес для скаржниці, скаржниця може просити лише про захист її прав, як учасника процедури оскарження, передбачених статтею 18 Закону №393/96-ВР.

В разі ж, якщо позивачка вважає свої права порушеними діями особи, на яку вона скаржиться, як справедливо зауважив суд, належним та ефективним способом судового захисту є звернення з позовними вимогами саме до такої особи.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять жодних вагомих підстав для визнання рішення суду першої інстанції протиправним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Та обставина, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що скарги, які подавалися ОСОБА_1 були ідентичними, не свідчить про неправильне вирішення спору.

Отож, ураховуючи, що у цій справі суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, відповідно до статті 316 КАС України, відсутні підстави для його скасування.

За результатами апеляційного перегляду справи, розподіл судових витрат не проводиться.

Пункт 1 ч.1 ст. 263 КАС України унормовує, що оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію розглядається за правилами спрощеного провадження.

Не підлягають касаційному оскарженню, відповідно до частини 5 ст. 328 КАС України, зокрема, судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 09.08.2022.