Справа № 200/17102/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року справа №200/17102/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/17102/21 (суддя в І інстанції Толстолуцька М.М.) за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі,

УСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 збитки завдані державі в розмірі 112 431,01 грн.

Разом з позовною заявою позивач надав суду клопотання про встановлення процесуальних строків, в якому просив суд прийняти позовну заяву та зазначав наступне. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2016 №506 зі змінами від 29.09.2016 № 512 капітана ОСОБА_1 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності. Під час проходження військової служби з ОСОБА_1 стягувались кошти, останній дії військової частини НОМЕР_1 не оскаржував. Тобто, на думку позивача фактично визнав свою вину.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2018 ОСОБА_1 звільнено в запас відповідно до п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч. 6 ст. 26 Закону Україну «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключено із списків частини 17.01.2018.

Тобто з 17.01.2018, у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з військової служби у Військової частини НОМЕР_1 виникли правові підстави для звернення за позовом до суду з метою відшкодування збитків завданих державі ОСОБА_1 .

На момент звільнення відповідача діяла Постанова Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» (далі - Положення № 243/95-ВР).

27 листопада 2020 року Військова частина НОМЕР_1 в порядку цивільного судочинства звернулась з позовом про відшкодування збитків, завданих державі ОСОБА_1 , до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 11 січня 2021 року по справі за № 695/2909/20 цивільну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі передано для розгляду до Приморського районного суду м. Маріуполя.

Приморським районним судом м. Маріуполя було направлено запит до Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, для з`ясування місця проживання відповідача.

Відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради була надана відповідь суду про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 02.04.2020 по теперішній час.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 30 березня 2021 року справу за № 695/2909/21 було передано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 травня 2021 року по справі за № 695/2909/20 відмовлено у відкритті провадження у зв`язку із тим, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На адресу Військової частини НОМЕР_1 електронної копії ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021 року по справі № 695/2909/20 - не надходило.

В порядку статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка передбачає, що у разі відсутності офіційної електронної адреси судове рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Військової частини НОМЕР_1 не отримувало рекомендований лист з відповідним рішенням суду.

Під час перебування в основній щорічній відпустці працівником військової частини НОМЕР_1 04.11.2021 за дорученням було особисто отримано ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 травня 2021 року по справі за № 695/2909/20 та 11.11.2021 за вх. 34/1185 було зареєстровано у Військовій частині НОМЕР_1.

Керуючись Положенням №243/95-ВР та Цивільним кодексом України вважала, що Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства в межах строку звернення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 травня 2021 року по справі за № 695/2909/20 відмовлено у відкритті провадження у зв`язку із іншою підсудністю.

Таким чином, підставою для звернення до суду в порядку КАС України виникає з 11 листопада 2021 року, оскільки Військову частину НОМЕР_1 належним чином було повідомлено про рішення суду 11.11.2021.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про встановлення процесуальних строків - залишено без задоволення.

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих державі, - повернуто позивачеві позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись з ухвалою суду про повернення позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги висловлено доводи, аналогічні висловленим в клопотанні про встановлення процесуальних строків. В апеляційній скарзі позивач зазначив, що строки звернення до суду ним не були порушені, а всі наявні у нього докази були подані до суду першої інстанції, а тому, на думку позивача, судом не вірно було застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про обчислення строків звернення.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами на час виникнення спірних правовідносин було визначено Положенням № 243/95-ВР.

Відповідно до пункту 31 цього Положення у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Статтею 4 Закону України від 03 жовтня 2019 року № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (набрав чинності 31 жовтня 2019 року) визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Предметом спору у справі, що розглядається, є правомірність стягнення майнової шкоди, заподіяної військовослужбовцем військовій частині. На стадії касаційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судами, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2018 ОСОБА_1 звільнено в запас відповідно до п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключено із списків частини 17.01.2018.

Отже, позивач знав про завдання відповідачем матеріальної шкоди у вигляді втрати інвентарного та речового майна, термін носіння якого не закінчився, уже станом на момент складання указаних довідок-розрахунків, а отже, саме з цього часу у позивача, як суб`єкта владних повноважень, виникли підстави для пред`явлення визначених законом вимог і, відповідно, розпочався перебіг процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі.

Проте, з указаним позовом в/ч НОМЕР_1 звернулася до суду лише у 2021 році, тобто з пропуском тримісячного строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування у цій категорії спорів процесуальних строків звернення до суду, передбачених КАС України, викладена у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 825/1463/16, від 26 січня 2021 року у справі № 620/1720/20, від 28 січня 2021 року у справі № 140/6315/20, від 24 червня 2021 року у справі № 420/4099/20.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач, зокрема вказував про зміну Верховним Судом практики щодо юрисдикції цієї категорії справ з цивільної на адміністративну, у зв`язку із чим вперше він звернувся з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

З приводу цього необхідно зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18) з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 та вказала наступне.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Тобто, правильним є висновок місцевого суду, що перебіг строку звернення до суду з цим адміністративним позовом на час звернення позивача із ним до суду повинен визначатися саме відповідними нормами КАС України.

Аналогічний правовий підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду також і під час розгляду справи № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19) за позовом військової частини до військовослужбовця про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої ним державі через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби.

Наведене свідчить, що як на час звернення позивача до Золотоніського міськрайонного суду з позовом у порядку цивільного судочинства, так і на час подання позову до Донецького окружного адміністративного суду, судова практика щодо юрисдикції даної категорії спорів була чітко сформована та вказувала, що такі спори підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду.

Слід наголосити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив доводи позивача, що ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 травня 2021 року по справі за № 695/2909/20 не було надіслано позивачу, оскільки, звертаючись до суду, позивач мав можливість звернутися до суду із заявою про отримання рішення за результатами розгляду позовної заяви або ознайомитися з текстом рішення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua/), або в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Взагалі, ця обставина не є визначальною для дотримання позивачем строку звернення до суду, про що вмотивовано вище.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає правильним висновок місцевого суду, що відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки, зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Частиною другою статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/17102/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 09 серпня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Т. Г. Гаврищук

А. А. Блохін