Справа № 140/1360/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1360/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» (далі позивач, ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС») звернулося з позовом до Волинської митниці (далі відповідач, митниця) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.01.2022 №0000003/7.3-19, №0000004/7.3-19, №0000005/7.3-19.

В обґрунтування позовних вимог ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» зазначає, що відповідачем на підставі отриманої інформації від уповноважених органів Республіки Польща (копії листів митного органу Польщі від 14.05.2021 №1201-ІОС.4331.9.2021 та від 30.03.2021 №2401-ІОА.4331.12.2021.RS, №2401-ІОА.4331.15.2021.RS) проведено документальну невиїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог законодавства України в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945, від 01.11.2019 №UA205040/2019/051881.

Так, за митною декларацією від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945 позивачем ввезено товар «напівпричіп тентований для перевезення вантажів: марка KAESSBOHRER, модель MAXIMA, рама - WKVDAF9, три осі, вантажопідйомність 32140 кг, повна маса 39000 кг, був у використанні, календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012, країна виробництва - (ОЕ), торгівельна марка «KAESSBOHRER»». При митному оформленні товару за вказаною вантажно-митною декларацією вказано цифровий код «410» та застосовано преференційну ставку ввізного мита в розмірі 0 %. До митного оформлення надано декларацію про походження, складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 04.12.2019 №FA SP/2/12/2019.

За митною декларацією від 01.11.2019 №UA205040/2019/051881 позивачем ввезено товар «автомобіль легковий, що був у використанні, марка згідно з довідником MERCEDES-BENZ, модель згідно з довідником VIANO-кузов №WDF8912, загальна кількість місць, включаючи водія 6, призначення автомобіля для перевезення пасажирів, тип двигуна дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 2148 см.куб., потужність - 110 kW, власна маса 1790 кг, номер двигуна ОМ 646, колісна формула 4х2, календарний рік виготовлення 2009, модельний рік виготовлення 2009, тип кузова універсал, країна виробництва (DE), торгівельна марка «MERCEDES-BENZ»». При митному оформленні товару за вказаною вантажно-митною декларацією вказано цифровий код «410» та застосовано преференційну ставку ввізного мита в розмірі 6,4 % та сплачено платежі в сумі 9657,68 грн. До митного оформлення надано декларацію про походження, складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 22.10.2019 №4/10/2019.

Митне оформлення за вказаними митними деклараціями завершене, в тому числі, митним органом визнано країну походження, нарахування і сплату митних платежів.

За результатами перевірки митним органом складений акт від 06.12.2021 №0036/7.3-19/09/, у якому зазначено, що у відповідь на звернення митниці уповноваженими органами Республіки Польща повідомлено, що експортер не надав доказів преференційного походження, тому товари не можуть вважатися такими, що відповідають положенням Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони».

На підставі акту перевірки Волинською митницею 06.01.2022 винесено податкові повідомлення-рішення №0000003/7.3-19, яким ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в розмірі 16545,90 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1654,59 грн, №0000004/7.3-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 5432,44 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 543,24 грн, №0000005/7.3-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товар на суму 4395,67 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 439,57 грн,

ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» не погоджується із висновками акту документальної невиїзної перевірку від 06.12.2021 №0036/7.3-19/09/ та винесеними Волинською митницею на підставі матеріалів перевірки податковими повідомленнями-рішеннями від 06.01.2022 №0000003/7.3-19, №0000004/7.3-19, №0000005/7.3-19, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки акт не містить автентичний текст копій листів уповноважених органів Республіки Польща, відсутній їхній офіційний переклад на українську мову, що у свою чергу, обґрунтовано виключає можливість використання змісту зазначених документів під час перевірки.

Позивач зазначає, що ані в іноземних митних органів при оформленні експортних декларацій вказаного товару, ані в митних органів України на час митного оформлення товарів та випуску їх у вільний обіг не виникало сумнівів щодо документів, які подавались при митному оформленні в підтвердження країни-походження декларація про походження від 04.12.2019 №FA SP/2/12/2019, від 22.10.2019 №4/10/2019, наданих експортерами. Такі документи в повній мірі відповідали встановленим вимогам, ідентифікували товари, підтверджували походження товарів з Європейського союзу та надавали ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» право застосування преференційного режиму оподаткування при їх митному оформленні. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували відомості про Європейське походження товарів та встановлювали, що країною походження товарів є країна, яка не входить до числа країн Європейського Союзу.

В той же час в порушення міжнародного договору, ратифікованого Україною Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, відповідальність за порушення при складанні документа та надану неправильну інформацію щодо набуття преференційного режиму для товарів безпідставно перекладено на імпортера.

На думку позивача, керуючись приписами пункту 54.4 ПК України, контролюючий орган не мав правових підстав самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3.6 статті 54 ПК України.

ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» сплачено в повному обсязі всі обов`язкові митні платежі, подані всі необхідні документи для митного оформлення ввезеного товару, а декларації про походження є чинними та не скасованими.

Ухвалою суду від 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.62).

У відзиві на позовну заяву (а.с.76-88) відповідач вимог позивача не визнав. В обґрунтування своїх заперечень представник митниці вказав, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення товару за від МД від 01.11.2019 №UA205040/2019/051881, від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945 встановлено, що платником податків ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС», здійснено митне оформлення товару:

- за МД від 22.10.2019 №UA205040/2019/051881: «Автомобіль легковий, що був у використанні, марка згідно з довідником «MERCEDES-BENZ», модель згідно з довідником- «VIANO», кузов № НОМЕР_1 , загальна к-сть місць включаючи водія 6, призначення автомобіля «для перевезення пасажирів», тип двигуна дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 2148 см.куб., потужність - 110kW, власна маса - 1790кг, номер двигуна - OM 646, колісна формула - 4х2, календарний рік виготовлення 2009, модельний рік виготовлення 2009, тип кузова універсал. Країна виробництва - (DE), торгівельна марка «MERCEDES-BENZ», за кодом товару згідно УКТ ЗЕД . Митна вартість вказаного товару заявлена декларантом за резервним методом в сумі 150901,19 грн, сплачені митні платежі: 021- мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 9657,68 грн, акцизний податок на транспортні засоби в сумі 40137,89 грн, 028 - податок на додану вартість з товарів ввезених на територію України суб`єктами господарювання в сумі 40139,35 грн. Країна походження товару «EU» - Європейський Союз. Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано декларацію про походження складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 22.10.2019 №4/10/2019.

- за МД від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945: «Напівпричіп тентований, що був у використанні, для перевезення вантажів, марка «KAESSBOHRER», модель MAXIMA, рама №WKVDAF9, три осі, вантажопідйомність - 32140кг, повна маса - 39000кг, календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012. Країна виробництва -(DE), торгівельна марка «KAESSBOHRER», за кодом товару згідно УКТ ЗЕД . Митна вартість вказаного товару заявлена декларантом за резервним методом в сумі 165459,00 грн, сплачені митні платежі: 028 - податок на додану вартість з товарів ввезених на територію України суб`єктами господарювання в сумі 33091,80 грн. Країна походження товару «EU» - Європейський Союз. Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано декларацію про походження складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 04.12.2019 №FA SP/2/12/2019.

Проте, листами уповноваженого органу Республіки Польща від 30.03.2021 №2401-IOA.4331.12.2021.RS, 2401-IOA.4331.15.2021.RS та від 14.05.2021 №1201-ІОС.4331.9.2021 повідомлено митні органи України, що експортер не надав достатніх доказів преференційного походження, тому товар не може вважатись таким, що відповідає положенням Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (далі-Доповнення 1) Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Враховуючи викладене, уповноваженим митним органом Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товарів, складених експортером на партію товарів до 6000 євро на інвойсі від 22.10.2019 №4/10/2019, від 04.12.2019 №FA SP/2/12/2019.

Враховуючи вище зазначене, під час проведення перевірки було встановлено, що при митному оформленні товарів за МД від 01.11.2019 №UA205040/2019/051881 та від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945 ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» неправомірно застосовано режим вільної торгівлі в рамках Угоди у зв`язку з порушенням вимог ст.26 Глави І Розділу IV Угоди та статей 15, 21 Доповнення І, а саме: згідно з інформацією, отриманою від уповноваженого органу Республіки Польща, товари, зазначені у деклараціях про походження складених на інвойсах від 22.10.2019 №4/10/2019, від 04.12.2019 №FA SP/2/12/20190 не мають походження з ЄС, тобто товари не підпадають під дію ст.26 Глави І Розділу IV Угоди та не підпадають під правила походження, викладені в Доповнені І.

Отже, вищезгадані декларації про походження складені на інвойсах від 22.10.2019 №4/10/2019, від 04.12.2019 №FA SP/2/12/20190 не підтверджують преференційне походження товарів, а тому товарам, зазначеним у інвойсах, не надається статус преференційного походження відповідно до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, так як експортер не надав достатніх доказів.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що митницею ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» направлено письмове повідомлення від 17.11.2021 №7.3-19/5843 про початок проведення перевірки з пропозицією надання додаткових документів, що стосуються предмета перевірки. Проте, платником податків додаткові документи (пояснення, довідки і т.д.), а також інші документи, в ході перевірки не надавались.

Також вказує, що з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розміру належних до сплати податків. У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

З огляду на вказане, відповідач вважає, що проведена документальна невиїзна перевірка, та, як результат, прийняті податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2019 між ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» та компанією «4Х4 ANETA WARCHAL» укладено зовнішньоекономічний контракт №04/10/2019 про продаж транспортного засобу, автомобіля MERCEDES-BENZ, кузов № НОМЕР_1 , рік випуску 2009 (а.с.55-56).

Митне оформлення зазначеного товару на умовах вільної торгівлі в рамках Угоди проведено за МД від 01.11.2019 №UA205040/2019/051881, у якій зазначено: відправник/Експортер: «4Х4 ANETA WARCHAL» (графа 2), країна походження: EU (графа 34), код товару: (графа 33), ціна товару 4700,00 Євро (графа 42), преференція - код «410000000» (графа 36) (а.с.67).

На підтвердження наявної преференції щодо сплати мита було подано декларацію про походження, складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 22.10.2019 №4/10/2019, у якій зазначено, що товар має походження ЄС (а.с.61-62).

Також, 04.12.2019 між ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» та компанією «BOZENA-BIS» укладено зовнішньоекономічний контракт №02/12/2019 про продаж транспортного засобу, напівпричіп «KAESSBOHRER», рама №WKVDAF9, рік випуску 2012 (а.с.53-54).

Митне оформлення зазначеного товару на умовах вільної торгівлі в рамках Угоди проведено за МД від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945, у якій зазначено: відправник/Експортер: «BOZENA-BIS» (графа 2), країна походження: EU (графа 34), код товару: (графа 33), ціна товару 1400,00 Євро (графа 42), преференція - код «410000000» (графа 36) (а.с.68).

На підтвердження наявної преференції щодо сплати мита було подано декларацію про походження, складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 04.12.2019 №FA SP/2/12/2019, у якій зазначено, що товар має походження ЄС (а.с.63-64).

Листом Держмитслужби України від 17.05.2021 №15/15-03/7.3/1394 про направлення інформації щодо перевірки документів про походження повідомлено Волинську митницю, що у відповідь на звернення відповідача направляють лист уповноваженого органу Польщі від 30.03.2021 №2401-ІОА.4331.12.2021.RS, 2401-ІОА.4331.15.2021.RS (вх. №10660/11 від 06.05.2021), яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених, зокрема, у декларації про походження №4/10/2019 (а.с.92-93).

Листом Держмитслужби України від 12.07.2021 №383/7.3-15 про направлення інформації щодо перевірки документів про походження повідомлено Волинську митницю, що у відповідь на звернення відповідача направляють лист уповноваженого органу Польщі від 14.05.2021 №1201-ІОС.4331.9.2021 (вх. №14094/11 від 10.06.2021), яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених, зокрема, у декларації про походження №FA SP/2/12/2019 (а.с.162-163).

Також судом встановлено, що Волинською митницею на підставі наказу від 17.11.2021 №373 була проведена документальна невиїзна перевірка ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС», за результатами якої складено акт від 06.12.2021 №0036/7.3-19/09/ «Про результати документальної невиїзної перевірки ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» дотримання вимог законодавства України в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 21.01.2020 №UA205050/2020/002945, від 01.11.2019 №UA205040/2019/051881» (а.с.11-27).

Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС»:

статті 26 Глави 1 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державними членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, п.п (с) п.1 ст.15, п.1, п.5, ст.21 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншого боку, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, ч.7 ст.36, ч.2 ст.48, ч.1 ст.257, п.п.1, 5, 6 ч.8 ст.257, ч.1 ст.270, ч.4,5 ст.280, ч.1 ст.281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за вищезазначеними МД на загальну суму 21978,34 грн;

п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за вищезазначеною МД на загальну суму 4395,67 грн.

Позивач подавав на акт перевірки свої заперечення, які митницею залишені без задоволення (а.с.28-40).

За результатами проведеної перевірки відповідачем 06.01.2022 винесено податкові повідомлення-рішення №0000003/7.3-19, яким ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в розмірі 18200,49 грн, в т.ч. основний платіж 16545,90 грн, штрафна санкція 1654,59 грн, №0000004/7.3-19, яким ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини д них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в розмірі 5975,68 грн, в т.ч. основний платіж 5432,44 грн, штрафна санкція 543,24 грн, №0000005/7.3-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів в розмірі 4835,24 грн, в т.ч. основний платіж 4395,67 грн, штрафна санкція 439,57 грн (а.с.41-52).

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Таким чином, підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення Волинської митниці Держмитслужби направлено запити до уповноваженого органу Польщі щодо перевірки декларацій про походження №04.10.2019, №FA SP/2/12/2019, які були подані декларантом позивача при митному оформленні товарів і на підставі яких застосовано преференції по сплаті мита.

Листами уповноваженого органу Польщі підтверджено, що товар не може вважатися таким, що відповідає положенням Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, оскільки експортер не надав достатніх доказів преференційного походження товарів.

Відтак, уповноваженим органом Польщі не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у деклараціях про походження, складених експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсах №04.10.2019 від 22.10.2019, №FA SP/2/12/2019 від 04.12.2019.

Проведеною документальною перевіркою встановлено, що ТзОВ «ГРАН ТРАНС СЕРВІС» неправомірно застосовано режим вільної торгівлі в рамках Угоди у зв`язку з порушенням вимог статті 26 Глави І Розділу IV Угоди та статей 15, 21 Доповнення 1, а саме: згідно з інформацією, отриманою від уповноваженого органу Польщі від 30.03.2021 №2401-ІОА.4331.12.2021.RS, 2401- ІОА.4331.15.2021.RS та від 14.05.2021 №1201-ІОС.4331.9.2021 товари, зазначені у деклараціях про походження, складених на інвойсах №04.10.2019 від 22.10.2019, №FA SP/2/12/2019 від 04.12.2019, не мають походження з ЄС, тобто товари не підпадають під дію статті 26 Глави І Розділу IV Угоди та не підпадають під правила походження, викладені в Доповнені І.

Суд погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Згідно з частинами першої-третьої, шостої статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння, з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини сьомої цієї статті повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 для митного оформлення в України товарів вироблених на території ЄС застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода), а саме розділ IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» яким встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26, 27 розділу IV Угоди для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»); «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Згідно зі статтею 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(1)(c), може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Експортер, який складає декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.

Відповідно до статті 22 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Відповідно до статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, статті 33 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди:

- подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу;

- перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними;

- митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу;

- якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію.

До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого наказом Держмитслужби України від 06.07.2005 №639 (далі - Порядок) у разі наявності в митного органу України обґрунтованої підозри в можливості вчинення порушення митних правил, яку можна підтвердити або спростувати лише шляхом отримання інформації від митної служби іноземної держави, потреби отримання, підтвердження або спростування з метою забезпечення дотримання митного законодавства України даних, зазначених у поданих митному органу України документах про товари (їх кількість, вартість, походження тощо), переміщувані через митний кордон України, для проведення їх митного оформлення здійснюються запити до митних служб іноземних держав.

Відповідно до вимог пункту 3 Порядку обмін інформацією з митними службами іноземних держав здійснюють визначені підрозділи Держмитслужби України.

Згідно з вимогами пункту 4 Порядку якщо потрібне отримання інформації від митної служби іноземної держави у випадках, передбачених підпунктами «а», «б», «в» пункту 1 цього Порядку, то митний орган України надсилає обґрунтоване звернення до відповідного підрозділу Держмитслужби України.

Відповідно до вимог пункту 18 Порядку після надходження відповіді від митної служби іноземної держави відповідний підрозділ Держмитслужби України опрацьовує отриману інформацію й направляє зазначену відповідь на адресу митного органу, який був ініціатором запиту або який здійснював митне оформлення вантажу.

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, вказані норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Тобто, міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

При цьому, відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 43 МК України, суд приходить до висновку, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду, від 01.03.2021 у справі №240/7093/19, від 11.04.2022 у справі №260/2805/20.

Частиною другою статті 334 МК України встановлено, що відомості з офіційних документів, наданих для митного контролю, не потребують додаткового підтвердження.

Відповідно до частини чотирнадцятої 14 статті 354 МК України рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (відповідно до п. 54.4 ст. 54 ПК України).

Таким чином, оскільки у відповідь на запит митного органу листами уповноваженого органу Польщі від 30.03.2021 та від 14.05.2021 не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у деклараціях інвойсах №04.10.2019 від 22.10.2019, №FA SP/2/12/2019 від 04.12.2019, тому у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені вищевказаного товару, а висновки акту перевірки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Інші доводи позивача не спростовують встановлених обставин справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що митниця як суб`єкт владних повноважень правомірно прийняла податкові повідомлення-рішення від 06.01.2022 №0000003/7.3-19, №0000004/7.3-19, №0000005/7.3-19, відтак позовні вимоги позивача є безпідставними, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій