Справа № 157/796/22
Суддя: Тімонова В. М.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/796/22
Провадження №2-а/157/43/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

за відсутності сторін,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Камені-Каширському Волинської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Коржик Іван Валерійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2022 ОСОБА_1 подав до Камінь-Каширського районного суду Волинської області вказану позовну заяву, у якій просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАР № 5563536 від 03.07.2022, винесеною інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Коржиком І.В., а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення;

стягнути понесені ним судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Першочерговою підставою для зупинки автомобіля, за твердженням інспектора, було перетин позивачем суцільної лінії дорожньої розмітки під час здійснення обгону транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, хоча дана обставина не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 здійснював обгін в місці, де суцільної лінії дорожньої розмітки не було, про що він вказав поліцейському. Незважаючи на це, поліцейський наклав штраф на позивача в розмірі 510 грн. про що виніс постанову, після отримання якої останній виявив, що його було притягнуто до відповідальності за інше правопорушення, якого він також не вчиняв.

Жодних замірів відстані від пішохідного переходу до місця, де позивач, керуючи автомобілем, нібито розпочав маневр обгону, поліцейський не здійснював, а тому незрозуміло яким чином він дійшов висновку, що позивач здійснив обгін ближче 100м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом.

Також звертає увагу на порушення поліцейським вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, оскільки останнім не було здійснено безперервну відеофіксацію обставин складення адміністративних матеріалів, в постанові відсутня інформація про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Позивач вважає, що поліцейський в порушення вимог ст. ст. 268, 280, 283 КУпАП не забезпечив його можливістю знайомитися з матеріалами справи, при винесенні оскаржуваної постанови не встановив наявності події та складу правопорушення, в оскаржуваній постанові не зазначив жодного доказу наявності події інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а також на порушення вимог статей 251, 252 КУпАП у відповідача відсутні будь-які докази скоєння ним вказаного в оскаржуваній постанові правопорушення, оскільки в ній не вказано про наявність таких доказів.

Зазначив, що поліцейський не дотримався вимог п. 4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом ВМС України від 06 листопада 2015 року № 1376, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не роз`яснив йому його права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. На порушення п. 10 вказаної Інструкції постанова не містить повної, без скорочень інформації про відповідача та інформації про врахування обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність.

Вважає, що встановлення події та складу адміністративного правопорушення, як і дотримання встановленої законом процедури в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, є обов`язковими умовами притягнення особи до відповідальності, оскільки відповідно до ст. 77 КАС України саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності своїх дій і існування вищевказаних обставин.

Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним вважає, що оскаржувана постанова містить неправдиву інформацію, є незаконною, протиправною, такою, що винесена із грубим і очевидним порушенням законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів події правопорушення, внаслідок чого має бути скасована, а провадження у справі закрито.

Ухвалою судді від 15.07.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

26.07.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником Департаменту патрульної поліції Биковим О.В., в якому зазначено, що поліцейський, виявивши порушення, належним чином відреагував на нього, в результаті чого виніс оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Просить взяти до уваги позицію Верховного суду України у справі № 11-238сап20 від 08.04.2021 згідно з якою презумпція невинуватості застосовується лише у кримінальному праві, у інших провадженнях такої презумпції немає.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, який наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Зазначив, що на теперішній час згідно з положеннями КУпАП протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону.

У зв`язку з цим вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскаржувана постанова є правомірною та винесеною у повній відповідності нормам чинного законодавства в межах компетенції поліцейського патрульної поліції.

Крім того вказав, що згідно з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі № 760/2846/17, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 77 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Однак, позивачем на підтвердження того, що він керував транспортним засобом без порушень ПДР, жодних доказів суду не надано.

Вважає, що всупереч ст. 77 КАС України позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, не надав, клопотання про їх витребування не заявив.

Разом з тим, представником до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не подано жодного документу. Наданий договір про надання правової допомоги від 28 вересня 2021 року (далі Договір) за надання послуг правової допомоги не надає можливості суду з`ясувати чи пов`язані зазначені витрати з наданням правової допомоги, пов`язаної з підготовкою процесуальних документів у справі.

Представник позивача у п. 4.2. Договору зазначає, що вартість наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) у конкретній судовій справі визначається на підставі підписаних між сторонами актів прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом відповідно до Договору. Проте до матеріалів справи представник позивача не надає для ознайомлення актів виконаних робіт та підтверджуючих платіжних документів в яких зазначалися б конкретні суми витрат на правову допомогу.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів.

У поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість наведених послуг з посиланням на первинні документи. При цьому, враховуючи предмет позову та незначну складність справи, час, витрачений адвокатом для надання послуг та обсяг таких, вважає, що сума не є співмірною, а також те, що докази про оплату наданої адвокатом правової допомоги не були надані.

З урахуванням вищевикладеного вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

27.07.2022 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, де він зазначає, що твердження відповідача про те, що позивач повинен збирати певні докази неправомірності дій поліцейського, тобто надати докази, якими він обґрунтовує позовні вимоги, прямо суперечать вимогам законодавства, а саме ст. 251 КУпАП, ст. 77 КАС України, з яких чітко вбачається, що саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний збирати докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки він був забезпечений державою всіма необхідними для цього засобами (зокрема відео- та аудіозаписувальними пристроями відповідно до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026).

Також вказав, що посилання сторони відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 11-238сап20 від 08.04.2021, за якою презумпція невинуватості застосовується лише у кримінальному праві, є неспроможними та на увагу не заслуговують, так як вона жодним чином не стосується обставин справи, оскільки предметом розгляду тієї справи було оскарження рішення Вищої ради правосуддя.

Також відзначив, що відповідачем не було долучено ані до постанови, ані до відзиву на позовну заяву жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого останньому правопорушення.Відповідач також зазначає про те, що поліцейський патрульної поліції здійснює свою діяльність перебуваючи під Присягою, складеною на вірність українському народові і несе кримінальну відповідальність за її порушення, утім такий довод не заслуговує на увагу, оскільки в Україні не діє презумпція правомірності дій поліцейського, що підтверджується численними судовими рішеннями про скасування прийнятих ними рішень по справах про адміністративні правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції, викладених в самій постанові, які відповідно до п. 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, не можуть вважатись допустимими й достовірними доказами, оскільки в неупередженості поліцейських є сумніви, з чим погодився і Верховний Суд в постанові від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17.

Незазначення в оскаржуваній постанові відомостей про технічний прилад, яким здійснювалась фіксація (його найменування, моделі, інвентарного номера тощо), має мати наслідком відхилення долучених представником відповідача відеозаписів, оскільки останні є неналежними та недопустимими доказами по справі. У даному ж конкретному випадку в оскаржуваній постанові поліцейського про технічний прилад нічого не вказано взагалі, як про будь-які інші докази правопорушення.

Вважає неспроможними доводи відповідача про не співмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу через відсутність доказу на підтвердження таких витрат, оскільки усі відповідні докази були надані, в договорі про надання правової допомоги наведено фактичні дані, виходячи з яких здійснюється розрахунок гонорару адвоката, наявний також і акт з детальними відомостями про надані послуги та їх вартість.

Таким чином, на його думку, стороною позивача було доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на правничу допомогу у сумі 3300,00 грн, розмір даних витрат розраховано в доданому Акті № 2 від 11.07.2022 року із дотриманням вимог Договору № 147 про надання правової допомоги від 18.08.2021 року, він є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом та значенням даної справи для позивача, а тому заперечення сторони відповідача в цій частині мають бути відхилені. З огляду на все вище перелічене, вважає, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 є підставними та такими, які підлягають до задоволення, а оскаржувана постанова поліцейського скасуванню.

Просить за наслідками розгляду справи ухвалити рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. До суду представником позивача було подано клопотання, в якому останній просив суд розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Коржик І.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені наступні обставини.

Постановою інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Коржика І.В. серії БАР № 5563536 від 03.07.2022 накладено на ОСОБА_1 штраф за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн. «03.07.2022 року о 18.30 год. на 145 км автодороги Н22 Рівне Луцьк Устилуг водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче ніж за 100 м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, чим порушив п. 14.6 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. (а.с. 14).

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -

Пунктом 14.6 ПДР передбачено, що обгін заборонено: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (у тому числі передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП).

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року № 1408/27853 (далі по тексту Інструкція № 1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з п.п. 1, 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Разом з цим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1А від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд з даного приводу висловив правову позицію в постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, вказавши наступне. Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Як вбачається з оскаржуваної постанови у ній не зазначено доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Таким чином, в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому позов слід задовольнити, скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Суд не бере до уваги зазначені у позовній заяві порушення вимог п. 4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом ВМС України від 06 листопада 2015 року № 1376, оскільки з оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу роз`яснено права за ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис останнього у відповідній графі постанови, якого ОСОБА_1 під сумнів не ставить.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України витрати на правничу допомогу адвоката, як різновид судових витрат, стягуються у разі задоволення позову за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України, представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Колєсніком Р.В. 18.08.2022 укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого перелік, об`єм та вартість правової допомоги за цим Договором, визначається за згодою сторін в актах наданої правової допомоги, які підписуються сторонами та є невід`ємними частинами Договору.

Зі змісту акта про надання правової допомоги від 11.07.2022 випливає, що розмір витрат на правову допомогу складається із:

500 грн ознайомлення з матеріалами справи, аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини, судової практики та формування правової позиції по справі;

2800 грн складення, погодження з клієнтом та направлення до суду позовної заяви про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Згідно із вказаними актом та договором сторони погодили, що клієнт зобов`язаний сплатити вартість правової допомоги, що визначена в цьому акті, в день його підписання.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 3300 грн.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд бере до уваги, що адвокатом дійсно надані послуги, які включали в себе підготовчий процес для розгляду даної справи в суді збір і систематизацію документів для вироблення правової позиції, складення та подачу адміністративного позову, витребування та надання доказів. При цьому вартість погоджена сторонами та не спростована відповідачем.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності цих витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

З огляду на викладене та беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу та обґрунтовані заперечення відповідача щодо розміру таких витрат, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу слід зменшити.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, затраченого адвокатом для надання позивачу правничої допомоги, а саме 5 годин, беручи до уваги, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін, в тому числі і представника позивача, а також критерії реальності адвокатських витрат та розумності, і те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмір 2000 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 280, 293 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Коржик Іван Валерійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Коржик Іван Валерійович від 03 липня 2022 року серії БАР №5563536 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) судового збору та 2000 грн. (дві тисячі) витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Коржик Іван Валерійович: вул. Степана Бандери, 14а, Рівне, Рівненська область, 33028.

Головуючий: В. М. Тімонова