Справа № 524/8301/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 р.Справа № 524/8301/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Кривич Ж.О., повний текст складено 25.11.21 року по справі № 524/8301/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області про скасування постанови №337 від 17.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за ч.1 ст. 165-5 КУпАП в розмірі 255,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що він займає посаду директора Комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцький перинатальний цент ІІ рівня». 28.07.2021 року посадовими особами Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області проведено позапланову перевірку правильності використання Комунальним некомерційним медичним підприємством «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» страхових коштів Фонду соціального страхування України в період 01.06.2020-29.07.2021. За результатами перевірки складено Акт №100 від 29.07.2021року та винесено протокол №58 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.165-5 КУпАП відносно ОСОБА_1 . 17 серпня 2021 року заступником начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Полтавській області Яремченко А.А, винесено постанову №337 про накладення адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу в сумі 255,00 грн.

За результатами розгляду матеріалів перевірки, відповідачем було прийнято рішення № 370 від 03.08.2021 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Вказував, що оскаржувана постанова є неправомірною, зазначає, що жодних вимог закону при нарахуванні та виплаті лікарняних він не порушував, нецільового використання коштів ним допущено не було.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2021р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 337 від 17 серпня 2021 року, винесену заступником начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області Яремченко А.А. про притягнення ОСОБА_1 , директора КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. за ч. 1 ст. 165-5 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що відповідач із рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.11. 2021 року у справі № 524/8301/21 про задоволення позовних вимог не погоджується, оскільки вважає, що під час його ухвалення судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно ст. 36 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (нещасного випаду чи професійного захворювання). Підставою для оплати страхових виплат потерпілому від нещасного випадку/професійного захворювання є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Таким чином, Комунальним некомерційним медичним підприємством «Кременчуцький перинатальний центр II рівня» при наданні матеріального забезпечення на загальну суму 76 070,03 грн коштами Фонду по листках непрацездатності, а саме: AJIA № 605686, АЛД № 263818, АДЯ № 349370, АДЯ № 297865, АЛА № 605866, АЛА № 907199, АЛА № 385342, АЛА № 907935, АЛА № 907806, АЛА 606731, АЛД № 301752, АЛД № 301772, АЛД № 263111, АЛД № 305948, АЛД № 305780, АЛД № 276376, АЛД № 262841, АЛА № 907832, АЛА № 908114, АЛА № 606908, АЛА № 606500, АЛД № 229499, АЛД № 263087, АЛД № 263301, АЛД № 305271, АЛА № 391542, АДЯ №408994, АЛД № 216370, АДЯ № 326906, допущено порушення порядку використання коштів Фонду, що полягає у призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності медичному працівнику, який тимчасово втратив працездатність внаслідок лабораторно підтвердженого інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, і щодо якого наявне повідомлення про нещасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння), без розслідування та з`ясування обставин, за яких стався нещасний випадок (без встановлення того, що гостре професійне захворювання (отруєння) не пов`язане з виробництвом; відсутній акт за формою Н-1/НП). Також, зазначає, що під час надання аргументів в позовній заяві позивач посилається на пункт 8 «Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України» затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 12 (далі - Порядок № 12), яка на підтвердження повноважень Фонду на перевірку заяви- розрахунку ще під час їх надходження до органів Фонду, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку. Але зазначене твердження хибне, оскільки пунктом 8 зазначеного Порядку №12 передбачено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат, та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку. Вказує, що зазначені доводи хибні, оскільки, відповідач позбавлений можливості перевірити правильність заповнення рядку «Причина працездатності», оскільки під час подання заяви-розрахунку до робочих органів Фонду сам листок непрацездатності або його копія до заяви розрахунку не додається. Пунктом 7 зазначеного Порядку № 12, передбачено що інформація, внесена страхувальником до заяви-розрахунку, повинна повністю відповідати документам, на підставі яких здійснено призначення матеріального забезпечення та окремі виплати потерпілим на виробництві (членам їх сімей), та бути відображена в реєстрах бухгалтерського обліку. Відповідальність за достовірність даних, наведених у заяві-розрахунку, несе страхувальник. Вказує, що позивачем допущено порушення порядку використання коштів Фонду, що полягає у призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності медичному працівнику, який тимчасово втратив працездатність внаслідок лабораторно підтвердженого інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV- 2, і щодо якого наявне повідомлення про нещасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння), без розслідування та з`ясування обставин, за яких стався нещасний випадок (без встановлення того, що гостре професійне захворювання (отруєння) не пов`язане з виробництвом; відсутній акт за формою Н-1/НП). Таким чином, дії відповідача, по притягненню позивача до адміністративної відповідальності за порушення порядку використання коштів Фонду, яке полягало у призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності медичному працівнику, який тимчасово втратив працездатність внаслідок лабораторно підтвердженого інфікування гострою , респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV- 1 2, і щодо якого наявне повідомлення про нёщасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння), без розслідування та з`ясування обставин, за яких стався нещасний випадок (без встановлення того, що гостре професійне захворювання (отруєння) не пов`язане з виробництвом; відсутній акт за формою Н-1/НП) - є правомірними. Зазначає, що адміністративний позов є безпідставним, оскаржувана постанова № 337 від 17.08.2021 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 255,00 грн на директора Комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцький перинатальний центр II рівня» ОСОБА_1 прийнятою правомірно, без порушень чинного законодавства рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зважаючи на викладене просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.11.2021 року у справі № 524/8301/21 і ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Лобова Миколи Олександровича до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову від 17.08.2021 № 337 про накладення адміністративного стягнення - без змін.

Розглянути апеляційну скаргу просить без участі представника відповідача.

Від представника позивача, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, а апеляційна скарга відповідача безпідставною та такою, що не відповідає обставинам справи.

Також представник позивача просити розгляд справи провести в порядку письмового провадження.

Крім того, відповідач направив на електронну адресу суду апеляційної інстанції листа, який не містив кваліфікованого електронного підпису, в якому останній зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разу, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.

Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови №337 від 17.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення, винесеної заступником начальника Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Полтавській області Яремченко А.А., притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 165-5 КУпАП., зокрема за те, що він порушив законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності при наданні матеріального забезпечення, а саме порушення порядку використання коштів Фонду: медичному працівнику, який тимчасово втратив працездатність внаслідок лабораторно підтвердженого інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом і щодо якого наявне повідомлення про нещасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння), призначена та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності без розслідування та з`ясування обставин, за яких стався нещасний випадок (без встановлення того, що гостре професійне захворювання (отруєння) не пов`язане з виробництвом; відсутній акт за формою Н-1/НП).

Опис порушень вимог законодавства викладений в акті документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України № 100 від 29.07.2021 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Статтею 9 КАС України регламентовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Положеннями статті 245 КУпАП регламентовано, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпА орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ввизначені правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачений обов`язок роботодавця, зокрема, надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», регламентовано, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до ч.1 ст.165-5 КУпАП порушення посадовими особами підприємств, установ, організацій, фізичними особами, які використовують найману працю, порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування, несвоєчасне або неповне їх повернення, несвоєчасне подання або неподання встановленої звітності, подання недостовірної звітності щодо використання страхових коштів, тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» було надано та оплачено застрахованим особам матеріальне забезпечення у зв`язку із настанням страхового випадку - тимчасової втрати працездатності через захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19 (загальне захворювання -1).

Відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 1105-XIV рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Листки непрацездатності, які були надані працівниками до розгляду комісії з соціального страхування КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» на вирішення питання про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності оформлені у відповідності до вимог наказу МОЗ України №455 від 13.11.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» повідомляло Фонд соціального страхування України про наявність випадків захворювання медичних працівників на COVID-19 в порядку, передбаченому постановою КМУ від 17.04.2019 року №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві».

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 9 Закону № 1105-XIV завданням Фонду та його робочих органів є здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду.

Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань, у тому числі, здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах бюджету Фонду, затвердженого Кабінетом Міністрів України, управління майном; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи (частина друга статті 9 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до положень статті 10 Закону № 1105-XIV Фонд має право, зокрема, перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду; отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування.

Фонд зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів; вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду; контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування; стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Однак будь-яких зауважень, уточнень чи відмови від призначення допомоги від органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України не надходило.

Судом встановлено, у всіх випадках, які були предметом перевірки Фонду, роботодавець отримав від працівників листки непрацездатності у зв`язку з «загальним захворюванням». Підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, передбачені ст.. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відсутні.

Зі змісту ч.2 ст.283 КУпАП вбачається, що постанова про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

З огляду на необхідність дотримання таких засад, суд звертає увагу, що виклад діянь, що ставляться у провину особі має бути гранично конкретизований, це означає, що у формулюванні адміністративного правопорушення повинні включатися всі ті дії (бездіяльність), які відповідають опису об`єктивної сторони адміністративного правопорушення в адміністративно-правовій нормі, в якій передбачена відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, у постанові про накладення адміністративного стягнення № 337 від 17.08.2021 року не зазначено час вчинення та конкретні обставини порушень, допущених ОСОБА_1 , за які на нього накладено адміністративне стягнення.

Відповідач не подав суду докази на спростування позиції позивача, що листки непрацездатності, які були надані працівниками до розгляду комісії з соціального страхування «Кременчуцький перинатальний центр II рівня» на вирішення питання про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності оформлені у відповідності до вимог наказу МОЗ України №455 від 13.11.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

Вказана постанова є абстрактною та неконкретизованою щодо обставин вчинення правопорушення, зокрема, місця, часу, складеної документації із зазначенням назви, дати, номера, руху, конкретних осіб, на користь яких проведено неправомірні витрати та підстави не виплачувати їм кошти (відсутність страхового випадку, порушення в оформленні конкретно визначених листків непрацездатності, ким допущені та за яких обставин, тощо).

Таким чином, зазначена постанова про накладення адміністративного стягнення № 337 від 17.08.2021 року суперечить засадам юридичної визначеності як складової верховенства права. При цьому протокол про адміністративне правопорушення чи акт перевірки не можуть замінити оскаржувану постанову в частині відповідної конкретизації та обґрунтування.

З огляду на відсутність підстав для відмови у наданні працівникам позивача на підставі пред`явлених належно оформлених листків непрацездатності із зазначенням причини непрацездатності "захворювання загальне-1" допомоги по тимчасовій непрацездатності, які визначені статтею 23 Закону № 1105-XIV, суд доходить висновку про правомірне отримання працівниками підприємства допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду, що жодним чином не порушує порядок використання коштів Фонду, а також не наносить будь-яких втрат державному бюджету.

З огляду на вищевикладене, доводи відповідача про те, що позивачем допущено порушення вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та неправомірно витрачено суму страхових коштів є хибними.

Відповідач, вказуючи, на порушення встановлені під час перевірки, зазначає, що позивач надав матеріальне забезпечення коштами Фонду по листках непрацездатності, без наявності акту розслідування професійного захворювання за встановленою формою, з даного приводу суд зазначає наступне.

Закон № 1105-XIV визначає, як підстави для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності - виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (статті 31), так і підстави страхових виплат - акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (стаття 36).

З вищевикладеного слідує, що Законом № 1105-XIV визначено підстави за яких здійснюється виплата по тимчасовій непрацездатності та страхові виплати.

У свою чергу статтею 23 Закону № 1105-XIV визначено підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, а саме допомога по тимчасовій непрацездатності не надається:

1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею кримінального правопорушення;

2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби;

3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;

4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;

5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням;

6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.

В даному випадку, жодна з нормативно визначених підстав не мала місця у правовідносинах сторін.

Стосовно тверджень відповідача, що виплати проведено за відсутності акта за формою Н-1/НП, суд зазначає, що виплати по тимчасовій непрацездатності здійснено на підставі листків непрацездатності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-XIV застраховані особа мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Отже, застрахований пацієнт має державні гарантії реалізації своїх прав, зокрема, на відповідне матеріальне забезпечення, а тому позбавлення пацієнта - застрахованої особи права на таке матеріальне забезпечення, є порушенням принципів соціального страхування, встановлених Законом № 1105-XIV.

Доводи відповідача, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що оскаржувана постанова є неконкретизованою та такою, що суперечить засадам юридичної визначеності, адже, на думку відповідача, постанова № 337 від 17.08.2021 року відповідає вимогам, передбаченим КУпАП, колегія суддів вважає безпідставними, адже згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити перелік певних обставин, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Верховний суд у справі від 05.03.2020 р. № 640/467/19 постановив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій постанові відповідачем зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з оскаржуваної постанови №337 від 17.08.2021р. позивача, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого за ч.1 ст.165-5 КУпАП, а саме : порушення порядку використання коштів Фонду.

Проте відповідач не обґрунтовує та не доводить в чому саме полягає порушення порядку використання коштів Фонду.

Протокол №58 та постанова №337 від 17.08.2021р. містять певний опис обставин справи, але зі змісту протоколу та постанови не вбачається можливим встановити та не зрозуміло в чому саме полягає порушення позивачем використання коштів Фонду.

Відповідачем не доведено, що кошти, які були виплачені медичним працівникам, у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності були виплачені безпідставно та незаконно.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається не правомірність виплати медичним працівникам коштів, у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Колегія суддів зазначає, що ні протокол №58 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.165-5 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ні постанова №337 від 17.08.2021р. про накладення адміністративного стягнення не містять ні дат вчинення правопорушень не періоду вчинення правопорушення.

Крім того ні з протоколу, ні з постанови не вбачається які саме кошти (конкретні суми) не мали права отримувати певні особи (медичні працівники).

З урахуванням вищенаведеного, не доведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваної постанови, інші доводи сторін щодо правомірності чи не правомірності оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже визначення строку притягнення до адміністративної відповідальності залежить від виду правопорушення, а саме чи є воно триваючим.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року № 22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Отже, у зв`язку з тим, що згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності носить одноразовий характер, воно не є триваючим правопорушенням.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, від 21 листопада 2018 року у справі №227/3844/16-а.

Так згідно протоколу та доводів апеляційної скарги виплата допомоги відбувалася з серпня 2020 року по липень 2021 року (26.08.2020; 30.10.2020: 20.11.2020: 26.01.2021: 03.03.2021: 12.03.2021: 31.03.2021: 30.04.2021: 03.02021: 22.06.2021: 06.07.2021: 22.07.2021: 23.07.2021), а вчинене правопорушення виявлено 29.07.2021року.

Оскільки більшість правопорушень вчинено у період з серпня 2020 року по липень 2021 року, притягнення до адміністративної відповідальності 17.08.2021 року відбулось поза межами строку, визначеного процесуальним законодавством.

З огляду на те, що правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з вимог ч.2 ст.77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спору суд також виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч.2 ст.62 Конституції України).

Позивач стверджує щодо дотримання вимог законодавства, заперечує вчинення правопорушення, натомість відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень не спростував наведені позивачем доводи, не довів правомірність прийнятого ним рішення.

Таким чином, зважаючи на те, що постанова №337 від 17.08.2021 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки незазначеними були обставини, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена статтею 165-5 цього Кодексу, а також відповідачем не було дотримано строків притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст. 38 КУпАП, то колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про наявність правових підстав для її скасування та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2021 по справі № 524/8301/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Г.Є. Бершов З.Г. Подобайло