Справа № 320/8544/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року № 320/8544/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації,

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни встановленого зразка.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), зокрема, брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони та отримала інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Вважає, що громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Стверджує, що відповідно до вимог чинного законодавства посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертизи комісії про групу та причину інвалідності та при цьому, необхідність надання будь-яки інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у встановлення статусу інваліда війни.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що надані позивачкою документи не містять інформації, яка б підтверджувала факт його особистої участі у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони. Так, відповідач зазначає, що для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, громадянин повинен надати розпорядчий документ про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони, а тому у відповідача не має підстав для встановлення позивачці статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до виписки МСЕК з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0092831 від 24.04.2022, позивачці з 07.04.2022 призначено І групу підгрупу «б» інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 01.04.2020 №9698 захворювання позивачки пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Із записів трудової книжки вбачається, що позивачка на момент її залучення до участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працювала бухгалтером в Білоцерківському районному побутовому комбінаті.

Згідно з Наказом Управління побутового обслуговування населення виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 03.06.1986 №54/4, з метою покращення побутового обслуговування осіб, залучених до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, організовано вахту з побутового обслуговування в Поліському і Чорнобильському районах силами працівників районних/місцевих побутових комбінатів.

Наказом Управління побутового обслуговування населення виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 01.05.1986 №41-а затверджено перехід підприємств обласного побутового управління на особливий режим роботи.

Наказом Управління побутового обслуговування населення виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 06.06.1986 №42 створено оперативну групу управління на період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі Наказу №54/4, Білоцерківським районним побутовим комбінатом прийнято Наказ від 05.06.1986 №48 про створення бригади обслуговування лазень та перукарень в м. Дібров Чорнобильського району, зокрема у складі ОСОБА_1 .

Довідкою Узинського КВП Узинсервіс від 26.11.1998 підтверджено відрядження ОСОБА_1 в с. Розсоха та виконання обов`язків із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 07.06.1986 по 10.06.1986.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою про встановлення їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, однак відповідачем листом №1264/02-14 від 21.04.2021 повідомлено, що за відсутності доказів залучення позивачки безпосередньо до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні підстави встановлення йому статусу інваліда війни.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону №3551-XII, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ передбачено, що до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302) визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-ХІІ.

Пунктом 10 Положення №302 встановлено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року №90, було передбачено, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно п. 9 ч.2 ст. 7 Закону, є наявність в особи сукупності таких обов`язкових умов: залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 27.04.2020 у справі № 826/15761/17 та від 14.05.2020 у справі № 686/20301/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, працюючи бухгалтером в Білоцерківському районному побутовому комбінаті. Зокрема, довідкою Узинського КВП Узинсервіс від 26.11.1998 підтверджено відрядження ОСОБА_1 в с. Розсоха та виконання обов`язків із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 07.06.1986 по 10.06.1986.

Надані позивачем документи підтверджують факт його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Водночас, надані позивачкою документи не підтверджують участь позивачки у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у саме складі формувань Цивільної оборони.

Суд не бере до уваги, наданий позивачкою Наказ про переведення підприємств на особливий режим роботи та створення оперативної бригади обслуговування лазней та перукарень в м. Дібров, оскільки вказані документи не підтверджують залучення до формувань Цивільної оборони як Білоцерківського районного побутового комбінату, так і безпосередньо ОСОБА_1 .

Ця обставина є істотною, в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п. 1 ч. 1ст. 9 Закону № 796-ХІІ).

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони підлягає встановленню.

Разом з тим, позивачкою до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 справа №732/470/17, від 29.07.2020 справа №826/10166/16, від 08.09.2020 справа №486/600/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання цих вимог, позивачкою не надано до суду жодного доказу його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони та залучення підприємства, на якому він працював до формувань Цивільної оборони, внаслідок чого суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 10, 77, 78, 90, 139, 205, 243- 246, 250, 251, 255 КАС України,

суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.