Справа № 160/4092/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2022 року Справа № 160/4092/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
при секретарі Кричині Ю.Д.
учасників справи не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національна поліція України Департамент патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху про визнання протиправною та скасування постанови,-
22.02.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68521570;
- зобов`язати Центрально-міський відділ ДВС Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повернути без прийняття до виконання постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ02759208 від 02.10.2021 р до Національної поліції України Департамент патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху;
- зобов`язати Центрально-міський відділ ДВС Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП №68521570.
В обґрунтування заявлених позовних вимог було зазначено, що при відкритті виконавчого провадження в Постанові про відкриття виконавчого провадження як місце проживання ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_1 , хоча вона проживає у АДРЕСА_2 (дата реєстрації 08.08.2017 року, що підтверджується паспортом. На думку позивача, ймовірно саме тому жодних документів по виконавчому провадженню на її адресу не надходило, через що державний виконавець зобов`язаний був особисто визначити місце проживання ОСОБА_1 та вручити їй документи виконавчого провадження, чого ним здійснено не було, а було продовжено виконавчі дії та винесено постанову про розшук майна боржника, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення судового збору.
Позивач вважає, що за таких обставин, оскаржувані постанови: про відкриття виконавчого провадження ВП № 68521570 , постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; постанова про стягнення виконавчого збору прийняті відповідачем із порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ, оскільки державним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування, роботи боржника фізичної особи (позивача), та виконавчі дії здійснені державним виконавцем не за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Крім цього, позивач посилається на те, що за інформацією АСВП Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ02759208 винесено 02.10.2021 року. Зазначена постанова не оскаржувалась. Отже, строк давності по виконанню цієї постанови минув ще до початку виконавчого провадження, тому це є додатковою підставою для повернення постанови про накладання адміністративного стягнення стягувачу.
Позивач наголошує, що в даному випадку наявні дві підстави для повернення виконавчого документа стягувану, оскільки останній пред`явлений до виконання поза межами встановлених законом строків та не за місцем виконання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4105/22; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи суддею Юхно І.В. одноособово з урахуванням положень статті 287 КАС України; справу призначено до розгляду у судовому засіданні 09.03.2022 року о 10:00 год.; витребувано від відповідача додаткові докази у справі та встановлено відповідачеві строк на подання відзиву на позов та витребуваних судом доказів до 09.03.2022; залучено Національну поліцію України Департамент патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху до участі у справі в якості третьої особи та встановлено третій особі строк до 09.03.2022 для подання до суду пояснень щодо позову або відзиву.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з повістками про виклик, відповідачу та третій особі з копією адміністративного позову, 04.03.2022 направлено на електронні адреси, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, суд звертає увагу, що за даними КП ДСС копію адміністративного позову 27.02.2022 надіслало одержувачу Національна поліція України Департамент патрульної поліції Управління Безпеки Дорожнього руху за допомогою підсистеми Електронний суд в його електронний кабінет, а копію ухвали про відкриття провадження 14.03.2022, що підтверджується матеріалами справи.
Судові засідання, призначені на 09.03.2022 та 21.03.2022, відкладались судом у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб на підставі указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», який було продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з метою збереження життя та здоров`я учасників судового процесу та забезпечення процесуальних прав сторін, закриття доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження та не надання витребовуваних судом доказів.
27.04.2022 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. у період з 25.04.2022 по 27.05.2022 адміністративну справу знято з розгляду та призначено судове засідання у справі на 31.05.2022 об 13:15 год.
25.05.2022 від представника управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції засобами телекомунікаційного зв`язку на електронну адресу суду надійшло клопотання про направлення на адресу управління копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви.
31.05.2022 учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Судом було відкладено судове засідання з метою забезпечення права третьої особи подати пояснення у справі до 13.06.2022 о 13:15 год.
Повістки про виклик 01.06.2022 були направлені направлено на електронні адреси учасників справи, що підтверджується матеріалами справи. Третій особі разом із копією ухвали про відкриття провадження та копією адміністративного позову.
10.06.2022 від представника Департаменту патрульної поліції засобами телекомунікаційного зв`язку на електронну адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження до моменту скасування воєнного стану в Україні.
13.06.2022 в судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог КАС України.
Частиною 2 статті 268 КАС України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Таким чином, з огляду на належне повідомлення представників учасників про дату і місце проведення судового засідання, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за відсутності учасників справи та за наявними в ній доказами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про зупинення провадження в адміністративній справі №160/4092/22.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 08.08.2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 08.04.1998 Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області.
04.02.2022 постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Кривіорізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коптєвої І.В. відкрито виконавче провадження №68521570 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ 02759208, виданого 02.10.2021 Національною поліцією про стягнення з громадина ОСОБА_1 штрафу у розмірі 680,00 грн.
Копію вказаного виконавчого документа в порушення встановленого ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування відповідачем до матеріалів справи надано не було. Разом із цим, у постанові про відкриття виконавчого провадження було вказано, що документ вступив в законну силу (набрав чинності) 23.12.2021.
Крім того, державним виконавцем 09.02.2022 в рамках ВП №68521570 було прийнято постанови про розмір мінімальний витрат виконавчого провадження в сумі 276,00 грн., про стягнення виконавчого збору у розмірі 68,00 грн. та про арешт коштів боржника.
Під час судового розгляду до суду відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження направлення вказаних постанов на адресу боржника ОСОБА_1 .
Вважаючи протиправною постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Згідно частини 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 1 статті 24 Закону №1403-VІІІ передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування боржника фізичної особи, місцезнаходження боржника юридичної особи, місцезнаходження майна боржника.
Наведений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 580/905/21.
Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція №512/5), зокрема, визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Крім того, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 надав оцінку правильності тлумачення положень статті 24 Закону № 1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника та дійшов висновку, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника.
Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, положення статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5942-VI, Верховний Суд у справі № 380/9335/20 дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.
Серед іншого, Верховний Суд зазначив, що норми КАС України також пов`язують місце проживання особи із зареєстрованим місцем її проживання. Так, відповідно до частини третьої статті 171 КАС України суд встановлює місце проживання фізичної особи шляхом надсилання запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Отже, законодавець, оперуючи поняттям «місце проживання особи», передбачає, що таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.
Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголошує, що відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що територією, на яку поширюються функції Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) є Центрально-Міський район м.Кривого Рогу, тоді як позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 08.08.2017 року.
Отже, місце реєстрації боржника не відноситься до території, на яку поширюються функції органу державної виконавчої служби відповідача у справі, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №68521570 прийнято до виконання відповідачем не за місцем реєстрації, перебування боржника - фізичної особи.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №68521570, та прийняття виконавчого документу не за місцем реєстрації, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням її майна, грошових кошів, заробітної плати та інше.
Таким чином, відповідач при відкритті виконавчого провадження всупереч статей 9, 18 Закону № 1404-VIII, положення статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону № 5942-VI не перевірив місце знаходження боржника у зв`язку з чим передчасно прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
При цьому, суд враховує, що в постанові від 09.02.2022 відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого відноситься до території, на яку поширюються функції органу державної виконавчої служби відповідача у справі.
При цьому, суд звертає увагу, що ненадання відповідачем до матеріалів справи в порушення обов`язку доказування матеріалів виконавчого провадження, в тому числі й копії самої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1АВ 02759208 та заяви стягувача унеможливлює перевірку судом яку саме адресу ОСОБА_1 було зазначено стягувачем у виконавчому документі та в заяві про примусове виконання рішення.
Разом із тим, зазначення стягувачем адреси боржника, відмінної від місця реєстрації, перебування боржника фізичної особи жодним чином не спростовує встановленого судом факту проживання позивача за адресою реєстрації у м. Дніпро з 08.08.2017 року, а тому відкриття виконавчого провадження, в якому позивач є боржником у м.Кривому Розі є неприпустимим.
Таким чином, відповідач під час прийняття спірної постанови про відкриття виконавчого провадження не мав жодних доказів проживання або наявності у позивача будь-якого майна в Центрально-Міського району м.Кривого Рогу.
Крім того, згідно зі статтею 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Статтею 4 Закону №1404-VIII визначені вимоги до виконавчого документа:
- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
- строк пред`явлення рішення до виконання.
Згідно з приписами частини 1 статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону №1404-VIII ).
Частиною 1 статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу (стаття 299 КУпАП).

Згідно зі статтями 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Поряд з цим, абзацом 1 статті 303 КУпАП визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

За змістом ст. 303 КУпАП можна дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання лише протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі пропуску цього строку постанова про накладення адмінстягнення не підлягає виконанню.

Водночас, частиною 1 статті 300-1 КУпАП передбачено, що у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню (ч.2 ст.300-1 КУпАП).

За положеннями ч.3 ст.300-1 КУпАП у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що не зважаючи на момент набрання законної сили постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, в силу приписів статті 303 КУпАП така постанова може бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення за умови відсутності її оскарження та підстав для відстрочки її виконання.

При цьому, частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як вбачається, з матеріалів справи постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1АВ 02759208 видана Національною поліцією 02.10.2021, за даними постанови про відкриття виконавчого провадження №68521570 набрала законної сили.

Зважаючи на наведені норми, вказана постанова мала бути пред`явлена до примусового виконання до 02.01.2022, при цьому виконавче провадження має бути відкрито державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження відкрито лише 04.02.2022. Водночас, ненадання відповідачем всупереч обов`язку доказування до суду копії заяви стягувача про примусове виконання зазначеної постанови унеможливлює встановлення судом чи пропущено стягувачем строк звернення із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого документа або чи порушено державним виконавцем законодавчо визначені строки відкриття виконавчого провадження.

Отже, суд зазначає, що відповідачем в ході судового розгляду не було доведено правомірності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження №68521570 від 04.02.2022.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коптєвої І.В. відкрито виконавче провадження №68521570 від 04.02.2022 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Водночас, вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути без прийняття до виконання постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1АВ 02759208 від 02.10.2021 до Національної поліції України Департамент патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху та виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перелік підстав для повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу без виконання, визначений у частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Отже, в даному випадку наявні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, оскільки у суду наявні підстави вважати, що виконавче провадження №68521570 було відкрито державним виконавцем неправомірно.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів необхідно зобов`язати відповідача повернути без прийняття до виконання постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1АВ 02759208 від 02.10.2021 стягувачу Національній поліції України Департаменту патрульної поліції Управлінню безпеки дорожнього руху.

Водночас, суд зазначає, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст.9 Закону №1404-VIII).

Частиною 7 статті 9 Закону №1404-VIII відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Крім того, відповідно до абз.1 п.7 розділу XІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5, у разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виключити відомості про позивача з Єдиного реєстру боржників не підлягають задоволенню як передчасні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 18.02.2022 №18-12704992/С, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 744,30 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 268, 287, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (місцезнаходження: 50024, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, буд.5; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національна поліція України Департамент патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху (місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3; ) про визнання протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коптєвої І.В. відкрито виконавче провадження №68521570 від 04.02.2022.

Зобов`язати Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повернути без прийняття до виконання постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1АВ 02759208 від 02.10.2021 стягувачу Національній поліції України Департаменту патрульної поліції Управлінню безпеки дорожнього руху.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні 30 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно