Справа № 705/3888/17
Суддя: Піньковський Р. В.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/3888/17
2-а/705/21/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі судового засідання Романовій О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Білана О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у обґрунтування зазначивши про те, що він є інвалідом ІІ групи (безстроково), учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перебуває на обліку в Уманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області та отримує державну пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно чинного законодавства держава зобов`язалася не тільки сплачувати учасникам ліквідації цієї аварії заробітну плату, підвищену до 16-кратного розміру в залежності від реального рівня радіації в місці проведення робіт але й надала безпрецедентні гарантії в разі каліцтва або захворювання, викликаного аварією на ЧАЕС, пенсії призначалися в порядку, передбаченому чинним на той час законодавством, у випадку трудового каліцтва або професійного захворювання, відповідно до Правил, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 липня 1984 року № 690.

Вказані Правила регулювали щомісячні виплати компенсацій витрати заробітної плати, понад розмір соціальної державної пенсії, встановленої для всіх громадян Української РСР на випадок втрати працездатності, виключно для працюючих службовців, які отримали травми, професійні захворювання внаслідок порушення норм безпеки, відсутності контролю за обов`язковими вимогами санітарного законодавства з боку держави.

Виключно для інвалідів ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС українська держава встановила, що працівникам та службовцям, які отримали професійну хворобу, пенсії повинні нараховуватися відповідно до Списку №1, затвердженому Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 без обмежень, незалежно від тривалості праці в шкідливих умовах.

Неодноразово звертаючись до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зробити йому перерахунок пенсії за ст. ст. 49-54 Закону України від 28 лютого 1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він отримував незаконну та безпідставну, ніяким чином не обґрунтовану відмову.

Вважає, що у цьому випадку держава Україна без юридичних підстав відмовилася виконувати взяті зобов`язання з компенсації шкоди його здоров`ю, втрати професійної працездатності під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У зв`язку з цим, на його думку, були винесені надумані Постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 та № 1210 від 23.11.2011, які є юридично нікчемними. Так, вони є лише підзаконними актами, які можуть порушувати вимоги Конституції України і, тим самим, його права.

Зазначає, що на його чергове звернення до відповідача про проведення нарахування та виплату належного йому розміру пенсії, як ліквідатору аварії на ЧАЕС у відповідності до Конституції України, отримав за вих. № 15468 відповідь від 01.09.2017 року, у якій йому було відмовлено у його законному, гарантованому Конституцією України, праві.

Вважає, що ця відмова є свідомим порушенням з боку відповідача по відношенню до нього вимог ст. ст. 22 та 46 Конституції України, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав.

Просить суд визнати протиправними порушення з боку Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області у відношенні нього, ОСОБА_1 , інваліда ІІ групи (безстроково), учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо невиконання вимог статей 22 та 46 Конституції України, відмови провести нарахування та виплату належних йому державних пенсій (основної та додаткової) згідно ст. ст. 49-54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області негайно поновити Конституційне право ОСОБА_1 отримувати державну пенсію як інвалід-ліквідатор ІІ групи (безстроково) аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, здійснити відповідний перерахунок, з урахуванням положень ст. ст. 49-54 Закону України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України довічно.

Допустити негайне виконання судового рішення в цілому.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Білан О.Є. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та факти викладені у позові. Просять суд позов задовольнити з урахуванням уточнень, наданих в судовому засіданні щодо здійснення перерахунку пенсії з моменту отримання відповіді УПФУ за вих. № 15468 від 01.09.2017 року. Разом з цим відмовились від частини вимог щодо зобов`язання відповідача забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії.

Представник відповідача в підготовчому засіданні позовні вимоги не визнав та підтримав направлене раніше заперечення на позовну заяву, у якому просять суд провадження у справі закрити, обґрунтовуючи свою позицію наступним.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на вимоги ст.151-2 Конституції України та рішення Конституційного Суду України. Вважають, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» встановлено, що у 2011 році норми і положення ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. ст. 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Аналогічні положення щодо застосування цих статей закріплені у Законах України про Державні бюджети України на 2012-2015 роки.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, у зв`язку з тим, що в законах України про Державні бюджети за відповідні роки по іншому, ніж це передбачено ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» врегульовано питання визначення розмірів державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягають саме ті нормативно-правові акти, які прийняті пізніше.

У зв`язку з цим, вважають, що управлінням дотримані вимоги законодавства щодо виплати позивачу пенсії та визначення її розміру, а тому неправомірні дії та незаконні здійснення виплат пенсій, призначених згідно Закону № 796, підстав для виплати пенсії виходячи з розрахунку 8,75 мінімальних пенсій за віком відповідно до рішень суду, на які посилається позивач, немає.

Відповідно до Закону України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015 року, ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені у новій редакції, а саме: ст. 50 щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю призначається у розмірах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України та ч. 3 ст. 54 умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Верховна Рада України надала Кабінету Міністрів України повноваження визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. Крім того, 25 січня 2012 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 3-рп/2012, у мотивувальній частині якого і яка є обов`язковою для виконання, зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України. У відповідності до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Такі висновки Конституційного Суду України відповідають і практиці Європейського суду з прав людини, у зв`язку з цим, Кабінет Міністрів України має усі достатні правові підстави врегульовувати питання здійснення соціальних виплат та допомог в межах фінансових ресурсів, передбачених законами України про Державний бюджет України та відповідний рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, яким визначено мінімальний розмір пенсії та встановлена додаткова пенсія у розмірі 379,6 грн. для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інвалідів ІІ групи.

Крім того, наголошують, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області та Київським апеляційним адміністративним судом 20.02.2017 року та 10.05.2017 року, відповідно, приймалися рішення про відмову у задоволенні аналогічних позовних вимог ОСОБА_1 , які набрали законної сили і є обов`язковими для виконання на території України.

Заперечують проти вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 конституційного права на отримання пенсії, оскільки нормами Конституції не передбачено встановлення розмірів та порядку обчислення будь-яких соціальних виплат, в тому числі і встановлення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України № 796.

У запереченні на позов наголошують, що незрозуміло із позовних вимог з якого часу позивачу слід здійснити перерахунок пенсії.

У зв`язку із зазначеним, вважають позов безпідставним та необґрунтованим.

В подальшому, за клопотанням представника позивача було замінено відповідача Уманське об`єднане управління ПФУ Черкаської області на належного, а саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Суд, вислухавши думку позивача, представника позивача, врахувавши позицію відповідача, викладену у запереченні, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно частин 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Зміст ст. 14 КАС України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом II групи безтерміново, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою Черкаської обласної МСЕК № 2 від 12.01.2011 року серії 10 ААА № 025720, експертним висновком обласної спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії № 14903 від 27.12.2010 року, випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА та посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.02.2016 року.

Згідно відповіді Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 01.09.2017 № 15468/02 направленої на адресу ОСОБА_2 на його заяву від 29.08.2017 року, йому роз`яснено, що він перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію, як інвалід ІІ групи захворювання, пов`язаного з аварією на ЧАЕС, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і пенсія йому обчислюється згідно актів Кабінету Міністрів України, а саме Постанови № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і складається із основного розміру пенсії, додаткової пенсії інваліду ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи (ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») та щомісячної державної допомоги інваліду внаслідок Чорнобильської катастрофи (ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). Виплата пенсії, як інваліду-ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком жодним законодавчим документом України не передбачена, тому його пенсія призначена відповідно до документів пенсійної справи та норм чинного законодавства, виплата проводиться своєчасно та в повному обсязі.

При цьому, згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського об`єднаного УПФ України про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії як особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням положень ст. ст. 49-54 Закону №796-ХІІ, позивачу було відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Зазначена постанова позивачем була оскаржена у апеляційному порядку, але була залишена в силі і 10.05.2017 року набрала законної сили. Під час розгляду судом зазначеної справи, перерахунок пенсії стосувався періоду з моменту призначення йому такої пенсії до моменту отримання відповіді на його звернення від 26.12.2016 року, а саме до 27.12.2016 року.

А в даному випадку, судом розглядається позовні вимоги ОСОБА_1 за період з моменту отримання відмови відповідача від 01.09.2017 року, тобто за інший період.

Так, 01.04.1991 введено в дію Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Законом №796-ХІІ).

Відповідно до приписів статті 50 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

За змістом статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Разом з цим суд враховує, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ.

Підпунктами 9, 13 пункту 4 розділу I цього Закону внесено такі зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР від 06.06.1996: - текст статті 50 викласти у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України»; - текст статті 54 викласти у такій редакції: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 11-13 Порядку визначено мінімальний розмір пенсії (160 відсотків) та встановлена додаткова пенсія у розмірі 379,6 грн. для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інвалідів ІІ групи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнані неконституційними лише окремі положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): - підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ.; - частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ зі змінами; - статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ.

Встановлено, що визнані неконституційними норми втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018, підпункти 9, 13 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VIIIвід 28.12.2014 неконституційними не визнавалися.

Будь яких інших рішень Конституційного Суду України, які б визнавали неконституційними підпункти 9, 13 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VІІІ від 28.12.2014, судом не встановлено.

Відтак, статті 50 та 54 Закону №796-XII продовжують діяти у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, і за їх змістом пенсія по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначаються саме у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як наслідок, суд вважає обґрунтованим здійснення відповідачем нарахування та виплати пенсій позивачу в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача з розрахунку 8,75 мінімальних пенсій за віком відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018, та як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На підставі частини 1 статті 295 КАС України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05.08.2022.

Суддя: Р. В. Піньковський