Справа № 200/1595/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року Справа№200/1595/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

27 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України (далі - відповідач, Військова частина НОМЕР_4), надісланий на адресу суду 21 січня 2022 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_4 щодо нездійснення фактичної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 19 090,87 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно відповідно до довідки «Про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 » від 14 січня 2022 року № 75.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

01 лютого 2022 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

01 червня 2022 року суд постановив ухвалу про витребування у відповідача доказів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період 18 серпня 2017 року по 12 грудня 2021 року він проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_4.

Вказував на те, що на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу військової частини відповідач не провів повного розрахунку, зокрема не виплатив грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_4.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 11 жовтня 2021 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Головним управлінням Національної гвардії України 28 грудня 2017 року.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_4 Національної гвардії України (ідентифікаційний код: НОМЕР_5) зареєстрована як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

В період з 18 серпня 2017 року по 12 грудня 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4, про що свідчить довідка від 14 січня 2022 року № 507.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 10 грудня 2021 року № 247 (по стройовій частині) сержант ОСОБА_1 , дресирувальник 1-ї кінологічної групи кінологічного взводу, звільнений відповідно до пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 30 листопада 2021 року № 81о/с в запас був виключений зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення.

Спірні правовідносини виникли щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Наказ командира Військової частини НОМЕР_4 від 10 грудня 2021 року № 247 (по стройовій частині) не передбачав нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

При звільненні позивача з військової служби грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не була виплачена.

17 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_4 з заявою, в якій, серед іншого, просив здійснити виплату грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби в період з 18 серпня 2017 року по 12 грудня 2021 року включно речове майно та видати йому довідку щодо кількості та вартості речового майна, яке не було отримано в період проходження служби, що підтверджено накладною підприємства поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від 17 грудня 2021 року № 641, фіскальним чеком від 17 грудня 2021 року та описом вкладення до цінного листа від 17 грудня 2021 року.

14 січня 2022 року Військова частина НОМЕР_4 видала довідку № 75 про вартість речового майна, що належало до видачі сержанту ОСОБА_1 .

Згідно з цією довідкою позивачеві нарахована сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби в 2017-2021 роках в розмірі 19 090,87 грн; податок на доходи фізичних осіб (18%) - 3 436,36 грн; компенсація податку на доходи фізичних осіб (18%) - 3 346,36 грн; сума грошової компенсації до виплати - 19 090,87 грн.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 17 грудня 2021 року (вхідний від 21 грудня 2021 року № П-468) листом від 17 січня 2022 року № 40/57/10/1/1-266 Військова частина НОМЕР_4 повідомила, що відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, від 14 січня 2022 року № 75 позивачеві нарахована компенсація за неотримане речове майно в розмірі 19 090,87 грн, однак кошти її виплату у військової частини відсутні.

Докази повної або часткової виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на час розгляду справи суду не надані.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Ухвалами від 01 лютого 2022 року та від 01 червня 2022 року суд витребував у відповідача заяву ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, подану ДО звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу частини, (якщо така заява була подана); довідку про розмір грошової компенсації за неотримане речове майно, що належить до виплати ОСОБА_1 ; докази нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно (розрахунок суми компенсації, платіжні доручення, списки осіб на перерахування коштів тощо).

Листом від 18 липня 2022 року № 40/57/10/1/1-845 Військова частина НОМЕР_4 повідомила суд про неможливість надання витребуваних доказів у зв`язку з тим, що всі облікові документи з питань речового забезпечення були знищені в м. Маріуполі під час ведення бойових дій та обстрілів внаслідок широкомасштабної військової агресії проти України з боку російської федерації.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232).

Закон № 2232 визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 24 Закону № 2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ст. 9-1 Закону № 2011 регламентує продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п. 1 Порядку № 178 цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з п. 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

П. 3 Порядку № 178 передбачає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

П. 5 Порядку № 178 визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до п. 6 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Аналіз положень Порядку № 178 зумовлює висновок, що у разі звільнення з військової служби у військовослужбовця виникає право на грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна. Це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосована в п. 3 Порядку № 178 фраза «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Суд зазначає, що п. 4 Порядку № 174 передбачає застосування різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме:

- рапорту - як особливої, передбаченої спеціальним законодавством, форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності;

- заяви - як звернення громадянина з проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Таким чином, після звільнення з військової служби військовослужбовець зберігає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

При цьому, ні ст. 9-1 Закону № 2011, ні Порядок № 178 не містять обмежень щодо строків звернення з заявою (рапортом) про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Суд встановив, що ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 та всіх видів забезпечення 12 грудня 2021 року. При цьому йому не була нарахована та виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Позивач реалізував своє право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно шляхом подання Військовій частині НОМЕР_4 відповідної заяви від 17 грудня 2021 року.

Військова частина НОМЕР_4 здійснила нарахування грошової компенсації вартості за неотримане позивачем речове майно за період проходження ним військової службу в 2017-2021 роках, про що свідчить довідка від 14 січня 2022 року № 75.

Грошова компенсація вартості за неотримане речове майно позивачеві не виплачена через відсутність у Військової частини НОМЕР_4 відповідного фінансування, про що відповідач повідомив листом від 17 січня 2022 року.

Наведене зумовлює висновок, що між сторонами відсутній спір щодо наявності у ОСОБА_1 права на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Позивач має заперечень щодо проведеного Військовою частиною НОМЕР_4 розрахунку суми грошової компенсації.

Як свідчить лист Військової частини НОМЕР_4 від 17 січня 2022 року, єдиною підставою для невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації слугувала відсутність відповідного фінансування.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Ч. 2 ст. 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. ст. 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Кечко проти України» (заява № 63134/00, п. п. 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та з огляду на правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що допущена Військовою частиною НОМЕР_4 бездіяльність, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, підлягає визнанню протиправною.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає зауважує, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 14 січня 2022 року № 75 про вартість речового майна, що належало до видачі сержанту ОСОБА_1 , до виплати позивачеві належала сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 19 090,87 грн.

З огляду на викладене та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд вважає, що з метою забезпечення повного та ефективного захисту порушеного права позивача належить застосувати такий спосіб захисту як стягнення з Військової частини НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 19 090,87 грн згідно з довідкою Військової частини 3075 від 14 січня 2022 року № 75 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням учасника бойових дій.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

З заявою про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу позивач до суду не звертався, а тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України (ідентифікаційний код: НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 19 090 (дев`ятнадцять тисяч дев`яносто) гривень 87 копійок, що визначена Військовою частиною НОМЕР_4 Національної гвардії України в довідці від 14 січня 2022 року № 75 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 .

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Повне судове рішення складено 08 серпня 2022 року.

Суддя Т.О. Кравченко